Справа № 211/339/26
Провадження № 2/211/2534/26

РІШЕННЯ
іменем України

31 березня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді – Ніколенко Д.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міський тролейбус», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -
встановив:
позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі – КП «Міський тролейбус») та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 74 140,78 грн, моральну шкоду в сумі 35 000,00 грн, посилаючись на вину працівника КП «Міський тролейбус» у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 28.09.2025, також просить стягнути судові витрати у справі: судовий збір у сумі 1 331,20 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 6 500,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. В обґрунтування вимог представник позивача адвокат Зайцев О.В. зазначив, що 28.09.2025 інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП капралом поліції Калугіним Богданом Владиславовичем відносно третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог, щодо предмету спору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№467380, який разом з іншими матеріалами направлено до Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду по суті. Відповідно до фабули вказаного протоколу, інспектором Калугіним Б.В. під час з`ясування первинних обставин справи достеменно встановлено наступне: 28.09.2025 о 10:40 годин, у АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_3 керував тролейбусом ЗІУ-9 №572, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою та належним технічним станом ТЗ перед виїздом на проїжджу частину та під час руху відірвалась головка струмоутримувача та впала на т/з «Volkswagen ID6», н.з. НОМЕР_1 . У результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає, чим порушив п. 2.3. а), п. 2.3. б) ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. 15.10.2025 Покровським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в рамках справи №212/11759/25 (провадження №3/212/2738/25) винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчинені вказаного вище адміністративного правопорушення. На даний час згадана постанова суду набрала законної сили та не оскаржувалась. На момент вказаної вище пригоди тролейбус ЗІУ-9 №572 не мав чинного полісу ОСЦПВ наземних ТЗ. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником пошкодженого автомобіля «Volkswagen ID6», н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 04.10.2025 Моторним (транспортним) страховим бюро України (код ЄДРПОУ 21647131) за результатами розгляду звернення позивача надано лист №3-026/24999, в якому серед всього іншого зазначено: «Відповідно до пункту 1 ст. 43 Закону України №3720-ІХ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону, наземні транспортні засоби - транспортні засоби таких категорій: - автомобілі, мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски), мопеди, причепи до автомобілів; - інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України «Про дорожній рух». Оскільки у МТСБУ відсутнє підтвердження, що тролейбус марки ЗІУ 9 з номером 572 внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, МТСБУ, на жаль, не має правових підстав для виплати Вам відшкодування з фонду захисту потерпілих». 05.12.2025 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях за результатами розгляду адвокатського запиту надано відповідь №31/29/14/1460-аз/10-2025-1419-2025, в якій серед всього іншого зазначено, що згаданий центр та його структурні підрозділи не наділені повноваженнями щодо реєстрації та обліку трамваїв і тролейбусів. Викладена у відповіді інформація підтверджує правомочність відмови МТСБУ, оскільки тролейбус марки 31У 9 з номером 572 дійсно не внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. 15.10.2025 судовим експертом Чивчишем О.П. (свідоцтво №260 від 30.05.2000) на підставі заяви від ОСОБА_1 складено Висновок експерта транспортно-товарознавчої експертизи №Д1/10/25, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Volkswagen ІD.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в цінах на дату 14.10.2025, складає 74 140,78 грн. Враховуючи зазначене, звертають увагу суду на те, що ОСОБА_1 на даний час жодним чином не відшкодована майнова шкода спричинена в результаті згаданої вище ДТП, у зв`язку із чим її розмір залишається в межах суми визначеною експертизою. Також варто зазначити, що під час ознайомлення з матеріалами судової справи №212/11759/25 встановлено, що тролейбус ЗІУ-9 №572 належить відповідачу – КП «Міський тролейбус», з яким ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах та працевлаштований на ньому водієм. Згідно власноруч викладених письмових пояснень, які ОСОБА_2 писав співробітникам Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП на місці пригоди, в момент ДТП останній перебував на робочому місці та виконував покладені на нього трудові обов`язки щодо керування згаданим вище тролейбусом та займався перевезенням пасажирів за визначеним міським маршрутом. На переконання сторони позивача, оскільки у МТСБУ відсутні правові підстави для здійснення регламентної (страхової) виплати, саме відповідач – КП «Міський тролейбус», яке не застрахувало свою цивільно-правову відповідальність та як роботодавець винуватця ДТП, який допустив порушення приписів ПДР, пошкодив майно третіх осіб та чия провина підтверджена постановою суду, повинен виплатити на користь позивача ОСОБА_1 74 140,78 грн в якості відшкодування спричиненої останньому майнової шкоди. У результаті згаданої вище ДТП, в якій провина ОСОБА_2 беззаперечно встановлена, позивач ОСОБА_1 окрім майнової шкоди також зазнав і моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях через суттєве пошкодження транспортного засобу Volkswagen ID.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є єдиним автомобілем у власності позивача, купувався останнім за власні, чесно та сумлінно зароблені кошти та до моменту описаної пригоди в інших ДТП участі не приймав та жодних механічних ушкоджень не мав. Під час керування автомобілем, через відсутність впевненості в дотриманні іншими учасниками дорожнього руху елементарних вимог ПДР, ОСОБА_1 втратив відчуття власної безпеки та безпеки за життя та здоров`я членів своєї родини, зокрема дружини та дітей, які перебувають в транспортному засобі під його керуванням в якості пасажирів. Оскільки механічні пошкодження, які виникли в результаті зіткнення виявились досить суттєвими, звичайний устрій життя позивача зазнав серйозних змін, оскільки останній вимушений підшуковувати альтернативні можливості пересування по місту з метою реалізації власних соціальних та робочих потреб. Спричинення позивачу моральної шкоди також обґрунтовується наявністю нераціонального використання власного часу та життєвої енергії, потребою витрачати кошти на подальшу необхідність відстоювати порушені права в суді, оскільки з 28.09.2025 (момент ДТП) і до подання позовної заяви, ні відповідачем, ні третьою особою не прийнято жодних заходів для того, щоб вибачитись перед позивачем, усунути негативні наслідків та компенсувати спричинені збитки, прийнятний розмір яких позивач був готовий оговорити з зацікавленими особами, що підтверджується листом про досудове врегулювання спору від 04.11.2025. Враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, позивач оцінює моральну шкоду та просить стягнути з відповідача КП «Міський тролейбус» на його користь 35 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 14.01.2026 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 29.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача Приходько О.Я. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю її наявності, обсягу та розміру, а також невідповідністю заявленої суми принципам розумності та справедливості. У разі встановлення судом підстав для відшкодування матеріальної шкоди, визначити її розмір з урахуванням принципів допустимості, належності та достатності доказів, зменшивши заявлену суму до фактично обґрунтованого та доведеного рівня. Зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення експертизи, до розумного та співмірного рівня, виходячи з характеру спору, складності справи та обсягу фактично виконаних процесуальних дій. Судові витрати розподілити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України.
05.02.2026 представник позивача адвокат Зайцев О.В. скерував до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, яка отримана судом 06.02.2026, в якій представник відхиляє заперечення відповідача та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі, позивач згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіля марки Volkswagen ID.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17).
28.09.2025 о 09-40 год у місті Кривому Розі по вул. Романа Шухевича, 26 водій ОСОБА_2 керував тролейбусом ЗІУ9 н.з. НОМЕР_4 , не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, та належним технічним станом транспортного засобу перед виїздом на проїжджу частину, під час руху відірвалася голівка струмоприймача та впала на транспортний засіб Volkswagen ID6 н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає, чим порушив п. 2.3. б) ПДР України порушення стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, стеження за вантажем техніки; п. 2.3. а) ПДР України порушення забезпечення технічної справності стану і комплектності транспортного засобу та вантажу, та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 18, 19 – копія схеми ДТП, а.с. 20 – копія пояснення правопорушника).
Постановою Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі №212/11759/25, яка не оскаржена та набрала законної сили 28.10.2025, водія тролейбусу ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн у дохід держави (а.с. 21, 22 – копія постанови).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з Висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д1/10/25 від 15.10.2025, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Чивчишем О.П., за проведення якого позивачем було сплачено 6 500,00 грн., вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Volkswagen ID6 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в цінах на дату 14.10.2025, складає 74 140,78 грн (а.с. 25-46 – копія висновку, а.с. 47 – копія квитанції № 018134 від 07.10.2025).
Позивач також намагався врегулювати спір до подання позову до суду, направивши КП «Міський тролейбус» лист про досудове врегулювання спору (а.с. 52-56 – копія листу з доказами направлення КП «Міський тролейбус»).
Проте відповідачем була відхилена пропозиція досудового врегулювання спору та запропоновано звернутися до суду (а.с. 57 – копія відповіді).
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1172 ЦК України передбачено, що відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.  Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.  Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При цьому, у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Отже, відповідно до положень ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міський електричний транспорт», міський електричний транспорт - це складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів; об`єкти міського електричного транспорту - рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг.
Згідно з положеннями ст. ст. 1, 13 Закону України «Про міський електричний транспорт», обов`язок утримування рухомого складу (трамвайні вагони, тролейбуси, вагони метрополітену) та інших об`єктів міського електричного транспорту (контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг) у належному стані покладається на перевізника - юридичну особу, яка в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, здійснюючи експлуатацію та утримання об`єктів міського електричного транспорту.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про міський електричний транспорт», до складу міського електричного транспорту входять підприємства, що надають транспортні послуги, об`єкти міського електричного транспорту, системи електропостачання та зв`язку, будівлі та службові приміщення.  Вимоги до технічного стану, обслуговування, ремонту об`єктів міського електричного транспорту та їх охорони встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
За ст. 17 Закону України «Про міський електричний транспорт», технічний і санітарний стан рухомого складу, який працює на маршрутах (лініях), та інших об`єктів міського електричного транспорту повинен відповідати вимогам Правил дорожнього руху, Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, Правил технічної експлуатації метрополітену, а також нормам у цій сфері.
Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ Правил експлуатації трамвая і тролейбуса, затверджених Наказом Міністерства юстиції України за №36 від 03.02.2020, підприємства здійснюють свою діяльність відповідно до Законів України «Про дорожній рух», «Про транспорт», «Про міський електричний транспорт» та інших нормативно-правових актів у сфері міського електричного транспорту. До основних функцій підприємств відносяться, зокрема, здійснення експлуатації об`єктів, споруд, систем, обладнання і устаткування відповідно до вимог нормативно-правових актів, цих Правил та технічної документації; проведення технічного обслуговування та ремонту рухомого складу, інших об`єктів, систем електропостачання та зв`язку, обладнання та устаткування міського електричного транспорту.
Отже, з наданих суду доказів установлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 28.09.2025 та внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen ID6 н.з. НОМЕР_1 , сталась через відривання голівки струмоприймача у тролейбуса ЗІУ9 н.з. НОМЕР_4 , який рухався маршрутом громадського транспорту під керуванням водія ОСОБА_2 , та яка впала на лобове скло автомобіля, яке на праві власності належить позивачу, тобто внаслідок технічної несправності тролейбуса, яка виникла під час його руху по маршруту, і ніяким чином не залежала від дій чи бездіяльності водія цього тролейбуса, власником якого є відповідач і який зобов`язаний утримувати тролейбус в належному технічному стані та несе відповідальність за шкоду, завдану таким транспортним засобом через неналежне виконання обов`язку, пов`язаного із його належним утриманням та експлуатацією.
На думку суду надані стороною позивача докази свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю власника джерела підвищеної небезпеки (КП «Міський тролейбус») та подальшими негативними наслідками, які виникли в результаті ДТП. Тому що, як вбачаться з постанови Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі №212/11759/25, яка не оскаржена та набрала законної сили 28.10.2025, у суді правопорушник ОСОБА_2 , який керував тролейбусом ЗІУ9 н.з. НОМЕР_4 та перебував у трудових відносинах з відповідачем, пояснив, що «… у тролейбуса зійшли з контактної мережі струмоприймачі, а з правого струмоприймача відірвалась головка, у якій було саморобне гумове кріплення, що стерлося з часом. Головка впала на автомобіль Volkswagen ID6 н.з. НОМЕР_1  та пошкодила панорамну кришу …». Тобто відповідач випустив на рейс технічно несправний тролейбус, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода.
Доказів того, що вказана дорожньо-транспортна пригода та як її наслідок завдання шкоди позивачу, сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло б розглядатись як обставина для звільнення відповідача як особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, від обов`язку відшкодування шкоди, матеріали справи не містять.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем, у свою чергу, не було подано клопотання про проведення авто-технічної експертизи тролейбусу задля спростування доводів позивача.
Ба більше, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір заявленої позивачем шкоди, та долучений до матеріалів справи Висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д1/10/25 від 15.10.2025, суд вважає належним та допустимим доказом з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.11.2022 у справі №335/2566/18. А тому позовні вимоги в частині стягнення з КП «Міський тролейбус» на користь позивача матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, у розмірі 74 140,78 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також суд не вбачає підстав для зменшення розміру матеріальної допомоги, оскільки її розмір визначений висновком експерта. Це не судова витрата у справі, понесена позивачем, тому доводи відповідача наведені у відзиві на позов суд вважає необґрунтованими.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення з КП «Міський тролейбус» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач посилався на душевні страждання та переживання через суттєве пошкодження транспортного засобу Volkswagen ID.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є єдиним автомобілем у власності позивача, купувався ним за власні, чесно та сумлінно зароблені кошти та до моменту описаної пригоди в інших ДТП участі не приймав та жодних механічних ушкоджень не мав. Під час керування автомобілем, через відсутність впевненості в дотриманні іншими учасниками дорожнього руху елементарних вимог ПДР, ОСОБА_1 втратив відчуття власної безпеки та безпеки за життя та здоров`я членів своєї родини, зокрема дружини та дітей, які перебувають в транспортному засобі під його керуванням в якості пасажирів. Оскільки механічні пошкодження, які виникли в результаті зіткнення виявились досить суттєвими, звичайний устрій життя позивача зазнав серйозних змін, оскільки останній вимушений підшуковувати альтернативні можливості пересування по місту з метою реалізації власних соціальних та робочих потреб. Спричинення позивачу моральної шкоди також обґрунтовується наявністю нераціонального використання власного часу та життєвої енергії, потребою витрачати кошти на подальшу необхідність відстоювати порушені права в суді, оскільки з 28.09.2025 (момент ДТП) і до подання позовної заяви, ні відповідачем, ні третьою особою не прийнято жодних заходів для того, щоб вибачитись перед позивачем, усунути негативні наслідків та компенсувати спричинені збитки, прийнятний розмір яких позивач був готовий оговорити з зацікавленими особами, що підтверджується листом про досудове врегулювання спору від 04.11.2025 (а.с. 52-56 – копія листу з доказами направлення КП «Міський тролейбус», а.с. 57 – копія відповіді).
Суд погоджується із зазначеними вище доводами позивача, позаяк вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність в його житті негативних явищ та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому майна, однак, разом з тим приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 35 000,00 грн до 3 000,00 грн. Вказаний розмір шкоди, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості та є більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію.
Таким чином, зважаючи на вище викладене, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Представником позивача заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат, також представником відповідача заявлено вимогу про зменшення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Щодо стягнення правової (правничої) допомоги.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано відповідні докази та представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. Суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги, що представником відповідача заявлено про зменшення витрат на правову допомогу, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, відсутність фактичних судових засідань за участю осіб, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності. Суд вважає такі суми співмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення сторін у справі.
Щодо стягнення судового збору.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 1 331,20 грн (а.с. 1), сплаченого ним при подачі позову. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 940,89 грн (77 140,78 грн (сума боргу, стягнута судом) х 1 331,20 грн (сума судового збору, сплачена позивачем) / 109 140,78 грн (сума боргу, заявлена до стягнення).
Щодо стягнення витрати, пов`язаних з проведенням експертизи.
Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
Відповідно до статті 139 частини 6 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. 
Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 6 500,00 грн та надано належний доказ підтвердження вказаних витрат (а.с. 47).
Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 6 500,00 грн.
При цьому суд повністю відхиляє заперечення відповідача, відповідно до якого КП «Міський тролейбус» вважає, що вказані витати були понесені з ініціативи позивача до звернення до суду, експертиза не призначалась судом та має приватний характер, проведення експертизи не було обумовлено процесуальною необхідністю в межах судового розгляду. А тому такі витрати не можуть вважатись обов`язковими для компенсації.
По-перше, у вступній частині Висновку судовим експертом Чивчишем О.П. вказано, що вказаний Висновок підготовлено для подачі до суду у цивільній справі та/або страхову компанію у відповідності та згідно вимогам діючого законодавства України.
По-друге, у вступній частині Висновку судовим експертом Чивчишем О.П. зазначено, що він, як Експерт, обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.11.2022 у справі №335/2566/18, в якій Верховним Судом зауважено, що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, що він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ.
По-третє, у справах про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, висновок експерта є першочерговим, необхідним доказом щодо визначення розміру даної шкоди. Крім того, стороною відповідача не було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Міський тролейбус» (код ЄДРПОУ 34811465, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 22) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 74 140 (сімдесят чотири тисячі сто сорок) гривень 78 копійок, моральну шкоду в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертного транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, в сумі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 940 (дев`ятсот сорок) гривень 89 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 31 березня 2026 року.

Суддя        Д.М. Ніколенко