Номер провадження: 22-ц/813/2938/26 
Справа № 947/12115/25
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів:   Драгомерецького М.М.,
Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2025 року, ухваленого під головуванням судді Цирфи К.А., у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

01.04.2025 року ТОВАРИСТВ) З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі – ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39 600,00 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 31.03.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4517147 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кошти у розмірі 4 000,00 грн., строком на 360 днів. Крім того, згідно п.1.4.1 договору, відповідач має сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, зазначеного у п. 1.3 Договору.
На підставі договору факторингу № 25/10/24 від 25.10.2024 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (попередня назва – ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»), до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Згідно розрахунку заборгованість відповідача за договором становить 39 600,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 20 900,00 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором; 14 700,00 грн. – заборгованість за відсотками за 147 календарних днів, нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було відмовлено (а.с.115-118).

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.121-128).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 20.04.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. та судді Драгомерецького М.М. у відпусках, а також з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 20.04.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження у даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.12.2025 року (а.с.207), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.208-209). 
Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція надсилалася на адресу відповідача ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.78). Проте, поштова кореспонденція повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.211-212). 
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Одеським апеляційним судом 18.02.2026 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про слухання справи в порядку письмового позовного провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.213-214).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладання між сторонами кредитних зобов`язань (а.с.115-118).
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4517147 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кошти у розмірі 4 000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% в день (п. 1.4.1. договору) та застосовується в межах строку кредиту, зазначеного у п. 1.3 Договору (а.с.21-25).

Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту від 31.03.2024 року, який також зазначає умови кредитування (а.с.27). 
Договір № 4517147 від 31.03.2024 року та паспорт споживчого кредиту від 31.03.2024 року підписані електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора 38994 та 19303 відповідно.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) на законодавчому рівні було встановлено порядок укладення договорів в мережі Інтернет спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 3 Закону). 
Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розмішені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону). 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідач, оформлюючи договір, здійснив усі необхідні дії, викладені у розділі 2 договору «Процедура укладання електронного кредитного договору», що визначено розділом 6. «Особливості укладання кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ІТС товариства Правил надання коштів у позику, у тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісного кредитора).
Тобто, укладання між сторонами договору, підтверджено належними та допустимими доказами.
В своїй постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі.

31.03.2024 року на підставі вказаного кредитного договору первісним кредитором було перераховано кредитні кошти на ім`я ОСОБА_1 на платіжну картку НОМЕР_1 у розмірі 4 000,00 грн. Вказане підтверджується листом АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» від 23.05.2025 року (а.с.85).
Також, як вбачається з кредитного договору, номер платіжної картки НОМЕР_1 , на яку перераховані кошти, було зазначено самим позичальником під час укладання договору (п.2.1 розділу 2 договору від 31.03.2024 року) (а.с.22).
Тому твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено факту належності вказаної платіжної карти позичальнику, а також ненадання доказів перерахування кредитних коштів на вказану платіжну картку, спростовуються матеріалами справи.

Крім того, відмовляючи у позові, суд першої інстанції також виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження права вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів також не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Частиною 2 ст. 1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією – за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події. Так, зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019 року, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 21.03.2024 року. 
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» також є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК№ В0000495 від 21.01.2022 року, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 03.04.2024 року. На підставі зазначеного ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА» має право укладати договори факторингу. 
25.10.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача (а.с.63-65). 
Відповідно до п. 1.3. вказаного договору факторингу ТОВ«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством, про фактора, шляхом повідомлення боржника. Таким чином, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.

Твердження суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що позивачем не було надано суду письмовий оригінал договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року із додатками, в даному випадку, на думку колегії суддів, з врахуванням обставин справи, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи факт укладання між сторонами договірних зобов`язань, отримання позичальником кредитних коштів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у позові з підстав недоведеності позивачем своїх позовних вимог. 

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром відсотків за користування кредитними коштами, стягнутих з відповідача на користь позивача.
Так, згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 39 600,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 20 900,00 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором; 14 700,00 грн. – заборгованість за відсотками за 147 календарних днів, нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». 
Тобто, заборгованість за відсотками майже у дев`ять разів перевищує заборгованість за основним боргом. 
Разом з тим, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі 679/1103/23.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 10 000,00 грн. 
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2025 року – скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення позову та необхідності стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 14 000,00 грн., з яких 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 10 000,00 грн. – заборгованість за відсотками. 

Апелянт також ставить питання про відшкодування судових витрат по сплаті судового збору та правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанціях (а.с.61-62).

Так, в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладений між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М.
Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт №7429 від 21.03.2025 року, вартість послуг адвоката Столітнього М.М., тривалістю 12 год.00 хв., у суді першої інстанції становила 10 000,00 грн. (а.с.40). 
Крім того, до апеляційної скарги апелянтом було додано договір про надання правничої допомоги № 07/07-2022 року від 07.07.2022 року, укладений між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (попередня назва ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») та адвокатом Крюковою М.В. (а.с.133-134).
Згідно платіжної інструкції № 7917 від 04.12.2025 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» сплатило адвокату Крюковій 8 000,00 грн., призначення платежу: сплата за написання та подання апеляційної скарги у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 (а.с.192-зворот).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на35,35%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» слід стягнути судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 535,00 грн. та у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 828,00 грн., а всього у розмірі 6 363,00 грн. (3 535,00 + 2 828,00 = 6 363,00).

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 856,32 грн. (2 422,40 х 35,35% = 856,32), а також за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 284,48 грн. (856,32 х 150% = 1 284,32), а всього у розмірі 2 140,80 грн. 

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, п.4 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив: 

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2025 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 44559822, заборгованість за кредитним договором № № 4517147 від 31.03.2024 року у розмірі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійко), з яких: 4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) – заборгованість за тілом кредиту, 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 копійко) – заборгованість за відсотками.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 44559822, судові витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у загальному розмірі 6 363,00 (шість тисяч триста шістдесят три гривні 00 копійок), а також судовий збір у загальному розмірі 2 140,80 (дві тисячі сто сорок гривень 80 копійок). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Судді Одеського апеляційного суду:   С.М.Сегеда 

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева