521/17099/23
1-кп/521/648/26

ВИРОК
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 лютого 2026 року        м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12023162470000015 від 04.01.2023 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 03.01.2023, приблизно о 20 годині 20 хвилин, допустив порушення вимог п.п.2.3 (б), 8.7.3 г, 12.4., 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення
«Ґ» жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;
п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»
п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»
Порушення виразились в тому, що 03.01.2023 приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Seat Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у темну пору доби, здійснюючи рух по сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. М`ясоїдівська, біля будинку №32 з боку вул. Прохорівська у напрямку вул. Болгарська в Малиновському районі м. Одеси, проїжджаючи перехрестя вул. Б.Хмельницького, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення руху, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перевищив дозволену швидкість руху у населеному пункті та лівою боковою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 який перетинав проїзну частину по регульованому пішохідному переходу з ліво-направо по ходу руху автомобіля.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини – лінійний розрив правої долі печінки, яка супроводжувалася внутрішньо черевною кровотечою, закрита травма грудної клітини – перелом 4-го, 5-го, 6-го, ребер справа зі зміщенням уламків, яка ускладнилась правобічним пневмотораксом (наявністю повітря в плевральній порожнині), контузія обох легень, підшкірна емфізема м`яких тканин шиї справа, вивих акроміального кінця правої ключиці, закритий багато уламковий перелом крила правої кубовидної кістки вказані тілесні ушкодження згідно з п.п.2.1.3 «л». «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України не визнав та показав, що 03.01.2023 їхав біля 20:30 по вул. М?ясоїдівській в напрямку вул. Болгарської. Перетинаючи перехрестя з вул. Б. Хмельницького та рухався на зелений, а біля перехрестя був мигаючий зелений. Майже закінчивши перетинати перехрестя йому здалося, що щось наближається зліва, це була мабуть людина, але це було дуже швидко. Було мало часу на дію і він лише встиг спробувати від`їхати справа від місця. Але все одно, зліва було зіткнення. Він зупинився, вийшов з авто та побачив, що людина лежить на проїжджій частині. На задані йому запитання надав наступні пояснення. Пішохід йшов з лівої сторони, де водійські двері. Водій ( ОСОБА_9 ) дав кермом вправо для того, щоб уникнути зіткнення. В момент руху не бачив пішохода, його фізично не було видно адже було темно, працював лише світлофор. На дорозі був чи то люк, чи то яма посередині перехрестя, тому він пригальмував, через нерівність дороги, та потім поїхав далі. Зіткнення відбулося одразу як помітив пішохода. Пестов вважає, що потерпілий рухався на червоний сигнал світлофора. Також під час події також була жінка, яка підбігла до нього та сказала, що все бачила. Пестов навіть подумав, що то була навмисна подія. Від пішохода був чутний запах алкоголю. Коли він побачив що пішохід живий то увімкнув ліхтарик та стояв там з ним, доки не приїхала поліція. Потерпілому потім допомагав кожен день, він не мав претензій до ОСОБА_9 . До вручення підозри ОСОБА_9 спілкувалися нормально. Обвинувачений допомагав фінансово потерпілому з людських міркувань, дававши кожного місяця йому суму його заробітної плати, по 6000 грн. 4 місяці. Слідчий експеримент не проводився. Заміри не здійснювались, в тому числі заміри видимості та не встановлювалися сліди гальмування. Поліцейські приїхали в агресивному стані, не давали нічого для ознайомлення. Через це написав, що зі схемою ДТП він не згоден. Дорожнє покриття було більше сухим, аніж мокрим. Після події потерпілий взагалі ні на що не скаржився, та під впливом алкоголю хотів піти додому.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його винна у інкримінованому йому органами досудового розслідування кримінальному правопорушенні, також повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що не пам`ятає точно коли відбулася вказана подія. Він йшов з роботи (працював в ЖЕКу), годин в 7-8 прийшов додому на вул. Мечнікова, до дружини приїхали гості, він поїв та випив два по 50 г. та пішов за цигарками. Пройшло пів години десь доки він пішов за цигарками, я пішов до магазину Копійка, який через дорогу від його дома, вулицю не пам`ятає. З обставинами в обвинувальному акті згоден. Він вже не пам`ятає як перейшов дорогу, перейшов через світлофор та пішов на другий світлофор. Другу дорогу він не пам`ятає на який сигнал перетинав, може зелений мигаючий. Він майже дійшов до кінця дороги. Там був пішохідний перехід. Він дивився, чи їхали машини, їх видно не було. Він не помітив ТЗ до того, як його збили. Світла він не пам`ятаю. Алкоголь не міг сприяти тому, щоб він чогось не розумів. Сам під авто він не кидався. Куди його вдарило не пам`ятає. Чи підіймався після наїзду він не пам`ятає. Не пам`ятає як приїхала медична допомога. Не пам`ятає коли прийшов до тями. Перший та другий день був непритомний. До нього нікого не пускали, мати не приходила. У нього зламано 4 чи 5 ребер з правого боку, плече зламано, стегно та печінка з легенями теж мають проблеми. Щодо заявленої суми цивільного позову пояснив, що це моральна шкода. Він не міг після цього півтора місяці ходити, був на лікарняному вдома. Обвинувачений приходив до нього та приносив ліки та водичку, чи надавав грошову допомогу, він не знає. Обвинувачений давав йому гроші після лікарні, по 6000 грн пару місяців. Потерпілий знімає квартиру та були борги за неї. Обвинувачений давав йому гроші в руки, давав десь місяця три. Після ДТП вже не став працювати потім, і зараз не працює. На задані сторонами питання надав наступні пояснення. Він випив дві по 50 г горілки. На тому перехресті, якщо переходиш світлофор, то автоматично через пару секунд там вже зелений вмикається на іншому світлофорі. Він перейшов, пару хвилин чекав і знову переходив. Він не пам`ятає точно. Об машину вдавився правою стороною. Обвинувачений надавав йому кошти місяці три, вони розписувались вдвох на альбомних листках. Покази на стадії досудового слідства він не давав, допит його як потерпілого можливо був в лікарні, він не пам`ятає, його дуже сильно кололи там. Коли прийшов в себе та зрозумів, що не може працювати. Він говорив ОСОБА_9 , що йому треба операцію. Він з ОСОБА_9 їздили до травматології, він його возив сам туди. Лікар сказав що 250 доларів коштує шина, потерпілий був згоден, але потім лікарі були зайняті, була куча військових. В лікарні скільки він був не пам`ятаю. Чи було таке, що він порушував вказівки лікарів, не пам`ятає. ОСОБА_9 купував йому телефон, зв`язувався з ОСОБА_9 з нього, постійно, це було місяці три, він питав як потерпілий почувається, спілкувалися за світло. Чому перестали спілкуватися, потерпілий не знає. В день події було темно, світла взагалі не було, чи було авто з світлом фар, чи ні, він не пам`ятаю. До події все пам`ятав, а після аварії він вже нічого не пам`ятає. Він впевнений, що коли переходив дорогу, було зелене світло. Потерпілий думає, що далі він моргав, але він цього не бачив. Потерпілий думає що він побіг, бо побачив мигаючий зелений. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що працює в ДПП УПП в Одеській області. З потерпілим не знайомий та з обвинуваченим теж. Щодо вказаний подій пояснив, що це було 3 січня 2023 року, свідок їхав зі зміни по вул. М`ясоїдівський приблизно о 20 годині вечора, рухався на вул.Розумовську,5, було темно, світла не було. У свідка було спущено скло, він рухався дуже повільно в напрямку між вул. Болгарською та вул. Б.Хмельницького. Почув щось дивне та побачив там особу яка лежить на дорозі. Свідок заблокував машиною рух по М`ясоїдівський, пішохід лежав на землі, був у свідомості, але не розумів що відбувається, свідок почув від нього запах алкоголю. Свідок зателефонував на чергову службу, щоб вони викликали поліцію та швидку. Потерпілий встав та він допоміг йому йти, він присів, потім приїхала швидка та патрульна поліція. Свідок спілкувався з водієм, він сказав, що було темно та потерпілий йшов вздовж проїжджої частини. Потім свідок поїхав додому. Точно зараз всіх не може впізнати, адже це було рік тому та було темно. На запитання прокурора показав, що приблизно від місця зіткнення до автомобіля було метрів 30-50 . Свідок підійшов до ТЗ, але детально не розглядав. Свідок був на місці до приїзду медичної допомоги. Чи потерпілий втрачав свідомість він точно не знаю, але потерпілий казав нісенітниці. На місці був водій, якась жінка та хлопець років 35. Був водій, який сказав, що він здійснив наїзд на пішохода. Потерпілому водій допомагав. З зовнішніх ознак травм були ссадна та ушиби. Коли потерпілий прийшов до тями, він казав що хоче додому. Свідок вважає , що це був шоковий стан. Пішохода свідок помітив у крайній правій смузі біля розмітки. Там є регульований пішохідний перехід, але потерпілий від нього був в метрах 10. Там працював світлофор. Свідок викликав через чергову службу швидку та екіпаж патрульної поліції. Свідку не відомо чи хтось інший викликав когось. На запитання захисника показав, що нісенітниці, які говорив потерпілий, були спричинені або станом сп`яніння або шоковим станом. Потерпілий не казав на який колір він переходив. Або водій, або інший свідок казали, що пішохід йшов на червоний. Потерпілий був одягнутій, здається, в синій спортивний одяг, але точно не може сказати. Такий одяг було не видно. Саме ДТП він не бачив.
Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_11 пояснила, що є знайомою обвинуваченого. 03.01.2023 року ввечері біля 20:30 вона їхала як пасажир в автівці, яка є її майном, водієм був ОСОБА_9 , біля Єврейської лікарні. Коли вони перетнули перехрестя, трапився удав та скло посипалося на неї, вони зупинилися і свідок залишилася в авто, а ОСОБА_12 ( ОСОБА_9 ) пішов надавати допомогу постраждалому. Бачила, як підходила поліція. Потім вона вийшла з авто та пішла до місця, де оформлювали ДТП та чула що той, хто переходив проїжджу частину, був нетверезий. Вона не дивилася на спідометр та не знає швидкість руху. Була приблизно середня швидкість, 50 км/г. Її погляд був направлений вперед, лише запам`ятала удар та скло, яке посипалося. Перед ударом вона відчула як вони прийняли вправо. Потерпілого вона не бачила, лише трішки перед ударом щось промелькнуло, було темно. Авто рухалося на мигаючий зелений. Коли вона підійшла до місця оформлення ДТП, там була якась жінка, яка десь близько живе. Вона не пам`ятає чи було гальмування. Пестов не відволікався за кермом. Вона не бачила потерпілого взагалі. Вперед вона бачила приблизно як фари на машині світять.
Пішохода вона не бачила, але світлофор був яскравий, тому вона побачила. Вона була на передньому пасажирському сидінні. Зрозуміла, що трапилось, коли посипалось скло та машина зупинилася. Після зіткнення де вони зупинилася не пам`ятає. Водій почав зупинятися одразу після удару. Там був пішохідний перехід. Водій одразу пішов до пішохода після удару. Хто телефонував до швидкої, вона не знаю. Сама не бачила, що пішохід був у стані алкогольного сп`яніння, лише чула про це.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 повідомив, що при оформленні експертизи він підписав один варіант експертизи, та його терміново викликали, а канцелярія не перевірила наявність підпису. Це було зроблено не умисно. Про кримінальну відповідальність попереджений. Також надав для огляду в судовому засіданні матеріали наглядового провадження в яких наявна вказана експертиза з його власним підписом.
Показання вказаних свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , та потерпілого ОСОБА_8 є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчиненння. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають іншим доказам у справі.
Крім вищенаведених показів свідків та потерпілого, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- витягом з ЄРДР від 04.01.2023 № 12023162470000015;
- довідка КНП «МКЛ №1» № 164 від 03.01.2023, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_14 доставлений ШМД до лікарні 03.01.2023 о 20:56 із ДЗ: множинні переломи ребер зправа; пневмоторакс; тупа травма живота; перелом кісток тазу; забійна рана правої надбровної дуги;
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.01.2023 року із схемою та фототаблицею, відповідно до якого зафіксовано обставини ДТП. В ході огляду автомобіль Seat Ibiza з р.н. НОМЕР_2 вилучений та доставлений майданчик тимчасового тримання транспорту №6 ті (м. Одеса, вул. Аеропортівська, 29-а);
-висновком щодо результатів медичного огляду КНП «ООМЦПЗ» ООР від 04.01.2023 № 000023 відповідно до якого у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено;
-постановою слідчого від 04.01.2023 про визнання речовим доказом автомобіля Seat Ibiza з р.н. НОМЕР_2 ;
- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 14.02.2023, з описом до нього, відповідно до якого слідчим отримано з КУ «Центр 077» диск із відеозаписом з 2-х камер відеоспостереження, розташованих по вул. Б. Хмельницького кут вул. М ясоїдівська, об?ємом 361 Мб.;
- постановою про визнання та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 14.02.2023, відповідно до якого до матеріалів кримінального провадження № 12022162470000015 від 04.01.2023 в якості речового доказу долучено цифровий носій інформації диск із відеозаписом обставин ДТП;
- протоколом огляду документу та відеозапису від 14.02.2023 року. Об?єктом огляду є диск формату «CD-R» ємністю 700 МВ на лицевій стороні якого мається надпис логотипу фірми, у вигляді латинських літер. Подія ДТП відбулася 03.01.2023 (відповідно до матеріалів справи) за адресою: м. Одеса, вул. М?ясоїдівська, в бік вул. Болгарської, з боку вул. Прохорівська, здійснив наїзд та пішохода ОСОБА_8 . В протоколі зафіксовано ряд стопкадрів: 1) на стопкадрі зображено 03.01.2023 час 20:22:19 як пішохід починає рух по пішохідному переходу; 2) на стопкадрі зображено 03.01.2023 час 20:22:24 як автомобіль «Seat Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_1 наближається до пішохідного переходу, до пішохода; 3) на стопкадрі зображено 03.01.2023 час 20:22:23 як автомобіль «Seat Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_1 виїжджає на перехрестя на жовтий сигнал світлофора;
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 04.04.2023 та описом до нього, відповідно до якого слідчому видано медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_8 № 164 на 36 арк.;
- висновком експерта №424 від 26.04.2023 відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_8 малися наступні тілесні ушкодження: закрита травма черевної порожнини – лінійний розрив правої долі печінки, яка супроводжувалася внутрішньочеревною кровотечою, закрита травма грудної клітки – перелом 4-го, 5-го, 6-го ребер справа зі зміщенням уламків, яка ускладнилась правобічним пневмотораксом ( наявністю повітря в плевральній порожнині), контузія обох легень, підшкірна емфізема м яких тканин шиї справа, вивих акроміального кінця правої ключиці, закритий багатоуламковий перелом крила правої клубової кістки. Вказані ушкодження спричинені дією твердих тупих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода). Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені у строк 03.01.2023 р.. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п.2.1.3 «л» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995., відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
-постановою про перекваліфікацію по кримінальному провадженню № 12023162470000015 з ч.1 ст. 286 КК України на ч.2 ст. 286 КК України;
- висновком експерта № 23-134 від 30.03.2023 судової автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля Seat Ibiza з р.н. НОМЕР_2 , із додатком до нього у вигляді фототаблиці. Відповідно до нього, рульове керування, ходова частина і гальмівна система Seat Ibiza з р.н. НОМЕР_2 до моменту настання ДТП знаходилися в працездатному стані і забезпечували водію технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При цьому в цих системах не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення 
- висновком експерта №23-133 від 30.03.2023 судової транспортно-трасологічної експертизи слідів і пошкоджень на автомобілі Seat Ibiza з р.н. НОМЕР_2 із додатком до нього у вигляді фототаблиці. Відповідно до нього, по лівому борту автомобіля Seat Ibiza з р.н. НОМЕР_2 були зафіксовані слідова інформація і пошкодження, що представлені у вигляді пологих деформацій лівої передньої стойки даху і панелі лівих передніх дверей, руйнування скла лівих передніх дверей і лівого дзеркала заднього виду, де маються закріплені нитки тканого матеріалу, а також потертостей брудопилового шару на панелі лівих задніх дверей, що в сукупності характерні для утворення в результаті контактної взаємодії з об?єктом, що не має слідоутворюючих кромок, по міцності рівних металу, але володіє істотною інерційною масою, тобто з тілом (речами) пішохода. Пошкодження відображають наступний механізм утворення: контактування тіла пішохода з передньою лівою стійкою даху і лівім дзеркалом заднього виду, панеллю лівих передніх дверей і її склом, з подальшим контактуванням з панеллю лівих задніх дверей;
- протоколом оглялу місця події від 25.04.2023 із схемою до протоколу, відповідно до якого слідчим проведено огляд місця події ясну сонячну погоду, без опадів в м. Одеса на перехресті вул. М?ясоїдівська кут вул. Б. Хмельницького. При проведенні огляду визначено та виміряно відстань між «СТОП лінією» до пішохідного переходу складає 6,5 м, відстань пішохідного переходу складає 4 м..
- висновком експерта №23-1253 від 19.05.2023 комп?ютерно-технічної та автотехнічної експертизи обставин наїзду автомобіля Seat Ibiza р.н. НОМЕР_2 на пішохода із додатком до нього у вигляді фототаблиці. Відповідно до нього, наданий на дослідження носій інформації DVD-R з маркуванням «ЦЕНТР-077» та «01.1-13/11» дозволяє зчитувати записану на ньому інформацію. На носії інформації DVD-R з маркуванням «ЦЕНТР-077» та «01.1-13/11» було встановлено мультимедійні файли, які містять відеозаписи. Параметри fps відеозапису у файлі «Б. Хмельницького – Мясоєдівська на МКЛ №1 та по Мясоїдівській)_ 20230103201958_to_20230103202958.mp4» відповідно до отриманих експертом метаданих становить 25 кадрів на секунду у відеозаписі. Параметр fps відеозапису у файлі «Б. Хмельницького – Мясоєдівська на МКЛ №1 та по Мясоїдівській)_ 20230103201958_to_20230103202958.mp4» відповідно до отриманих експертом метаданих становить 20 кадрів на секунду у відеозаписі. 
Швидкість автомобіля Seat Ibiza перед гальмуванням складала близько 82 км/год. В умовах даної пригоди дії водія автомобіля Seat Ibiza регламентувалися вимогами пунктів 8.7.3 ґ) , 12.4 і 12.3 ПДР, згідно з якими, водію автомобіля Seat Ibiza заборонялось виїжджати на перехрестя на жовтий сигнал світлофора. Також водію даного автомобіля заборонялось здійснювати рух зі швидкістю більше 50 км/год. А з моменту об?єктивного виявлення небезпеки для подальшого руху у вигляді пішохода, що знаходиться в небезпечній близькості, прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки. Водій автомобіля Seat Ibiza в умовах події належним виконанням вимог пунктів 8.7.3 ґ) , 12.4 і 12.3 ПДР гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Оскільки в розглянутих умовах настання події водій автомобіля Seat Ibiza належним виконанням вимог пунктів 8.7.3 ґ) , 12.4 і 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, то з експертної точки зору його фактичні дії, що не відповідали вимогам вказаних пунктів, перебувають у причинному зв?язку з фактом ДТП.
Стороною захисту подано для дослідження висновок експерта від 21.05.2024 року 10506240, відповідно до якого у даній дорожньо-транспортній ситуації на ранній стадії її розвитку водій автомобіля Seat Ibiza р/н НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.4 ПДР України, а саме, рухатися зі швидкістю, що не перевищувала б максимально допустиме значення для руху в населеному пункті 50 км/год. При цьому з моменту об`єктивного виявлення небезпеки для свого руху у вигляді пішохода, що перетинав проїжджу частину на червоний сигнал світлофора, діяти згідно вимогам п. 12.3 ПДР України, а саме, вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки свого транспортного засобу.
З технічної точки зору відсутність необхідних вихідних даних, а саме, відомостей щодо відстані, яку подолав пішохід з моменту зміни темпу руху до наїзду, поперечну прив`язку розташування автомобіля Seat Ibiza р/н НОМЕР_1 при русі до початку зміщення праворуч, видимість пішохода та видимість проїжджої частини в момент настання видимості пішохода позбавляє експерта можливості технічними методами дослідження дати відповідь на питання щодо наявності або відсутності у водія автомобіля Seat Ibiza р/н НОМЕР_1 технічної можливості запобігти наїзду на пішохода належним виконанням комплекту вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України, та, як наслідок, встановити чи перебувають дії водія автомобіля Seat Ibiza р/н НОМЕР_1 у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, що розглядається.
Вказана експертиза була проведена стороною захисту. Разом із заявою було надано фотокопії матеріалів кримінального провадження №12023162470000015 на 217 арк. фотознімки та два відеозаписи обставин ДТП ( які саме суду не відомо).
Із клопотання випливає, що 03.01.2023 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_5 , керував автомобілем марки Seat Ibiza р/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. М`ясоїдівська, біля будинку №32 з боку вул. Прохорівська у напрямку вул. Болгарська в Малиновському районі м. Одеси, проїжджаючи перехрестя вул. Б.Хмельницького, за кермом транспортного засобу лівою боковою передньою частиною автомобіля контактував з пішоходом ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофора зліва направо по ходу руху автомобіля. Крім того, у вказаній експертизі є посилання на журнал судового засідання № 2809648 та відповідно, на зафіксовані в ньому обставини. 
Щодо вказаних обставин, суд зазначає, що допитаний потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що перетинав дорогу на зелений сигнал світлофора ( а у клопотанні вказано на червоний), що вже само по собі викликає сумнів щодо вірного викладення обставин, та як наслідок, висновку експерта.
В той же час, сторона захисту не заявляла клопотання про допит вказаного експерта, ОСОБА_15 , в суді.
Суд критично ставиться до висновків указаних в вищезазначеному висновку експерта.
Суд не може надавати перевагу висновку експерта, наданому стороною захисту, лише на тій підставі, що він існує. Висновок оцінюється на рівні з іншими доказами.
Суд має право відхилити висновок експерта захисту, якщо він суперечить іншим фактичним даним, встановленим під час слідчих експериментів, оглядів місця події або показань свідків, які в сукупності підтверджують винуватість водія.
Захисник-адвокат ОСОБА_7 вважав недопустимим доказом висновок експерта №23-1253 від 19.05.2023 з наступних підстав.
У зазначеному висновку на сторінці 2 у розділі Вихідні дані у абзаці другому зазначено, що розглядається режим проїзду транспортних засобів через регульоване перехрестя вул. Катериненська - вул. Велика Арнаутська.
Це ж саме зазначено і в постанові слідчого про призначення експертизи від 09.03.2023 року.
Викладені обставини свідчать про те, що висновок експертів №23- 1253 від 19.05.2023 року є неналежним доказом, оскільки перехрестя вул. Катериненська - вул. Велика Арнаутська, взагалі не мають відношення до даної справи.
З наданого висновку вбачається, що він є висновком експерта, а не експертів, та проведення його було доручено експертам Одеського науково дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .
Однак, висновок експертів, який був наданий для ознайомлення стороні захисту, відповідно до ст.290 КПК України, та в подальшому був наданий суду, взагалі не містить підпис експерта ОСОБА_13 , ні в частині висновків, ні в частині попередження про кримінальну відповідальність.
Також зазначає, що орган обвинувачення не зміг забезпечити явку в судове засідання іншого експерта ОСОБА_16 для допиту його з приводу висновків, зазначених в експертизі.
Як вже зазначалось, судом було допитано експерта ОСОБА_17 з даної підстави, який пояснив суду про підписання ним даної експертизи, після чого його терміново викликали, та він мабуть не підписав другий екземпляр, а канцелярія не перевірила наявність підпису. Це було зроблено не умисно. Про кримінальну відповідальність він був попереджений. Крім того, прокурором зроблено запит до експертної установи щодо надання завіреної належним чином копії висновку експертів дослідження №23-1253, який зберігається в наглядовому провадженні. В подальшому, вказаний висновок експертів прокурором долучено до матеріалів справи.
Також стороною захисту було заявлено клопотання про допит експерта ОСОБА_16 .. Згідно до надісланого суду листа ОНДІСЕ, експерт ОСОБА_16 звільнений з ОНДІСЕ, та забезпечення його явки в судове засідання не є можливим. Також надано його контактний номер телефону, однак здійснити його виклик вказаним шляхом також не вдалося оскільки з вказаним абонентом відсутній зв?язок. Допитаний судом експерт ОСОБА_13 також повідомив, що ОСОБА_16 виїхав за кордон.
Суд зазначає, що про допит ОСОБА_16 клопотала сторона захисту. Суд зробив все можливе для його виклику, натомість сторона захисту, яка вважала за необхідне допитати вказаного експерта, жодним чином не забезпечила його явку в судове засідання.
Щодо зазначення висновку на сторінці 2 у розділі вихідних даних у абзаці другому, що розглядається режим проїзду транспортних засобів через регульоване перехрестя вул.Катериненська - вул.Велика Арнаутська. Суд вважає вказане посилання технічною опискою, оскільки як вбачається далі по тексту експертизи вона проведена саме за даними події, яка сталася на перехресті вул. М`ясоїдівська-вул. Б. Хмельницького.
Суд має забезпечити стороні захисту право спростувати висновок експерта, наданий стороною обвинувачення, за допомогою іншого висновку у кримінальному провадженні за обвинуваченням особи в порушенні ПДР. Суд може не взяти до уваги висновок експерта за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, якщо із сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях водія вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК.
Висновки зазначених експертиз №23- 1253 від 19.05.2023 року та висновок експерта від 21.05.2024 року 10506240 є різними та суперечать один одному, однак у ході судового провадження стороною захисту не було заявлене клопотання про проведення додаткової експертизи з метою усунення розбіжностей, незважаючи на те, що було достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав. 
Крім того, у судовому під час оголошення прокурором письмових доказів захисник оспорював майже всі процесуальні документи, зібрані на досудовому розслідуванні, вважаючи їх недопустимими доказами. Проте, відповідного клопотання до суду не заявляв.
Даючи оцінку доводам сторони захисту про недопустимість доказів, суд вважає за необхідне зазначити про підхід, за яким він здійснює оцінку доказів з точки зору допустимості.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року по справі № 756/10060/17:
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.
З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).
Відтак, у кожному із зазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, має насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Застосування статті 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
Суд вважає за необхідне звернути окрему увагу на вимоги кримінального процесуального закону щодо критеріїв визнання доказів допустимими (недопустимими):
- частиною 1 ст. 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом;
- критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК України) містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає; належний суб`єкт збирання доказів; належна процесуальна форма.
Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.
Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості.
При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК України).
Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимими суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.
Суд звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК України порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими.
Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК України як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік.
У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження.
Тому кожний доказ має оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.
Так, відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).
У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний Суд України, постанова від 16 березень 2017 року у справі № 671/463/15-к).
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 такий порядок, встановлений КПК України дотримано, а тому суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Наведені судом у цьому вироку докази, згідно зі ст.ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими.
Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.
При формуванні таких висновків суд виходив з такого.
У постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що названі норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
Також у постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Касаційний кримінальний суд Верховного Суду зазначав, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
У згаданій постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Касаційний кримінальний суд Верховного Суду вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч. 2 або 3 ст. 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення.
Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч. 1 ст. 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.
Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, суд зауважує, що виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо, не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.
Водночас в постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.
Отже, порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
Доводи сторони захисту, про те, що ДТП сталося у зв`язку з тим, що потерпілий, зокрема, перебував у стані алкогольного сп`яніння судом до уваги не приймаються, оскільки дослідженими, у судовому засідання доказами, не встановлено причинного зв`язку між алкогольним сп`янінням потерпілого та ДТП. Покази обвинуваченого щодо того, що він не вчасно помітив пішохода та не встиг зреагувати вини не усувають, оскільки згідно правил дорожнього руху водій повинен бути уважним, керувати транспортним засобом з такою швидкістю, щоб мати можливість його повністю контролювати.
Вказаними вимогами водій знехтував і в результаті чого спричинив ДТП, внаслідок якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що ґрунтується на вимогах ст.94 КПК України.
До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.
Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що грунтується на вимогах ст.94 КПК України.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, який закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 750/11509/18 від 01 квітня 2020 року.
Потерпілий та свідки, які надали свої пояснення суду, були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідченння відповідно до вимог ст.384 КК України та були приведені до присяги свідків, тому у суду відсутні підстави не приймати до уваги надані покази потерпілим та свідками саме суду. Самі покази свідків також не викликають сумніву у їх змісті, як окремо так і їх сукупності, оскільки були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила.
Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого обвинувачення проти ОСОБА_5 та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося. Покази потерпілого та свідків даних в судовому засіданні є послідовними, узгодженими та у суду немає підставі сумніву в їх достовірності.
За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. 
Призначаючи вид та міру покарання відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинив необережний злочин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням ступеню тяжкості, обставин злочину, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, з метою забезпечення ефективного виховного впливу на обвинуваченого, його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи, що дорожньо-транспортні злочини в Україні, та кількість постраждалих від них набули масштабів кризового явища, спровокованого правовим нігілізмом та необережністю водіїв, які не сприяють покращенню ситуації в країні в бік зменшення дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками через порушення правил дорожнього руху водіями, що призвело до збільшення трагічних випадків на дорогах України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 вимог ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В даному кримінальному провадженні потерпілим, заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_14 50 000 грн. заподіяної моральної шкоди.
Право особи, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, визначено ст. 128 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.
У відповідності до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Завдану моральну шкоду потерпілий оцінює у розмірі 50 000 грн., яка полягає глибоких фізичних та душевних стражданнях, понесених потерпілим внаслідок вчення злочину, необхідності тривалого часу для відновлення психологічного стану, насідків, які настали від злочину. Потерпілий зазнав моральних страждань внаслідок непомірного страху за власне життя і здоров`я в момент ДТП, тривалого і непомірного клопоту, незручностей внаслідок лікування; неможливості самостійно пересуватися та здійснювати повноцінне самообслуговування, втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків; порушення сну.
Внаслідок отримання тілесних ушкоджень у потерпілого, який є досить молодою людиною, який починає своє самостійне життя, спосіб життя якісно змінився не у кращу сторону. Потерпілий в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, також частково втратив пам`ять, проходив тривале лікування та реабілітацію, зазнав душевних хвилювань, що порушило його нормальний життєвий ритм.
В судовому засідання обвинувачений цивільний позов не визнав. Також до матеріалів справи стороною захисту долучено копії розписок від 21.01.2023 про надання обвинуваченим потерпілому матеріальної допомоги у розмірі 6000 грн., та про покупку обвинуваченим потерпілому мобільного телефону SM A042FZKDSEK вартість 4200 грн.
Розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, яких він поніс, а також з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача підлягають задоволенню в розмірі 50 000 грн.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати - документально підтверджені витрати на залучення експертів за проведення:
-автотехнічної експертизи технічного стану вартістю 1433 ( одна тисяча чотириста тридцять три ) гривень 88 копійок.
-транспортно-трасологічної експертизи механізму ДТП, вартістю 1433 ( одна тисяча чотириста тридцять три ) гривень 88 копійок.
-автотехнічної експертизи обставин ДТП, вартістю 1433 ( одна тисяча чотириста тридцять три ) гривень 88 копійок
Процесуальні витрати за проведення вказаних експертиз, в сумі 4301 гривень 64 копійки, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 100, 118, 124, 129, 286, 349, 368, 370, 374, 375 КПК, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, не обирати.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Строк додаткового покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік рахувати з моменту відбуття основного покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задовольнити повністю. Стягнути на його користь із обвинуваченого ОСОБА_5 компенсацію моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09.01.2023 року– скасувати.
Речові докази по справі:
- DVD-R диск із відеозаписом обставин ДТП – зберігати при матеріалах справи;
- автомобіль марки «Seat Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_1 – повернути власнику.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 4301, 64 грн. 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1