Номер провадження: 33/813/389/26
Номер справи місцевого суду: 947/36326/25 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М. Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
захисника особи, яка притягається до відповідальності, – Долженчук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Долженчук Надії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення
05.09.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 444904 за ч.1 ст.130 КУпАП.
За вказаним протоколом 05.09.2025 о 22:58 за адресою: м. Одеса, вул. Вільямса 62/1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме-електричним самокатом марки «EWINGS», державний номерний знак відсутній, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, порушення мови, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій своїми діями ухилявся, чим порушив п.2.5 ПДР. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Долженчук Н.М. в інтересах ОСОБА_1 просила скасувати постанову Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2025, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
До апеляційної скарги додано також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що про оскаржуване судове рішення ОСОБА_1 дізнався лише 24.12.2025, коли банк заблокував його рахунок, а вже 25.12.2025 захисник ознайомилась з матеріалами справи.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник послалась на те, що: 
- ОСОБА_1 не був повідомлений судом про розгляд справи, чим позбавлено його права на захист, можливості висловити суду свою правову позицію, надати докази, подати клопотання про допит працівника поліції тощо;
- протокол про адміністративне правопорушення був складений з грубим порушенням вимог ст.ст.254,256 КУпАП, у зв`язку з чим не може вважатися належним та допустимим доказом. Зокрема звернута увага, що його не було повідомлено про складення відносно нього протоколу та не вручено йому другий екземпляр протоколу. Також зазначено, що в протоколі не вказано його номер телефону та адреса проживання (зазначена адреса проживання не його), а також модель самокату та його технічні характеристики;
- зупинка ОСОБА_1 працівниками поліції була неправомірною;
- права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, йому не були роз`яснені, що підтверджує неправомірність дій поліцейських;
- ОСОБА_1 взагалі не викликали до органів поліції для підписання та отримання другого екземпляру складеного протоколу, чим позбавлено його права надати пояснення і зауваження щодо його змісту;
- ОСОБА_1 ніколи не притягувався до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, є багатодітним батьком, брав участь у захисті Батьківщини з 2022 року по травень 2025 року;
- електричний самокат не являється транспортним засобом, що є підставою для закриття провадження у справі;
- з боку працівників поліції були провокаційні дії;
- беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суду не надано;
- на місці зупинки ОСОБА_1 поліцейськими не встановлено будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, окрім нібито різкого запаху алкоголю з порожнини роту;
- при прийнятті рішення слід взяти до уваги ст.7 КУпАП, п.1 ст.6 Конвенції та ст.ст.8,62 Конституції України.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Долженчук Н.М. в інтересах ОСОБА_1  підтримала клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. 
З матеріалів справи вбачається, що в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №444904 від 05.09.2025 не було зазначено про час та дату розгляду Київським районним судом м.Одеси справи. 
Крім того, в матеріалах справи міститься два екземпляра складеного протоколу, а оглянуті в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозаписи з бодікамер поліцейських 470402 та 470402, що витребувані судом апеляційної інстанції, не містять взагалі фіксації повідомлення поліцейським ОСОБА_1 про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, складення самого протоколу та ознайомлення з ним Велічкова Д.О., що підтверджує доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не був обізнаний про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Справа надійшла до суду 26.09.2025. 
З наявної в матеріалах справи судової повістки вбачається, що справа призначена до розгляду на 23.10.2025 на 10:45 год (а.с.10). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення вказаної повістки ОСОБА_1 та її отримання ним.
Справа розглянута за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, - 24.10.2025, в той час як була призначена до розгляду на 23.10.2025 на 10:45. Доказів належного сповіщення особи, яка притягається до відповідальності, про слухання справи 24.10.2025 матеріали справи не містять.
За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень постанова суду направлена до Реєстру для оприлюднення 24.10.2025, забезпечено надання загального доступу 27.10.2025.
В матеріалах справи відсутня інформація щодо вручення/направлення копії постанови суду особі, щодо якої її винесено, у виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП.
25 та 26 грудня 2025 року захисник Долженчук Н.М. в інтересах ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами справи та 26.12.2025 надала суду заяву про видачу копії постанови суду від 24.10.2025, доказів виконання якої матеріали справи не містять. В той же день (26.12.2025) захисник Долженчук Н.М. скерувала до суду апеляційну скаргу на постанову Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2025 разом із клопотання про поновлення строку.
Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.
Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.
У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Апеляційним судом враховано, що для належного обґрунтування апеляційної скарги апелянту необхідно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.
Порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП, при цьому законом не встановлено конкретних вимог до такої апеляційної скарги.
Разом із тим, слід врахувати, що згідно з положеннями процесуальних кодексів України однією з обов`язкових вимог до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є наявність в ній обґрунтування незгоди скаржника з висновками оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, для реалізації права на апеляційний перегляд справи особа має подати апеляційну скаргу на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк із зазначенням доводів щодо незгоди із встановленими судом обставинами.
Для обґрунтування незгоди з ухваленим судовим рішенням скаржнику повинні бути відомі встановлені судом обставини та висновки суду. Вказане корелює із пунктом 4 ч.2 ст.283 КУпАП, яким передбачено, що постанова суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.
У пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів обізнаності особи, яка притягається до відповідальності, про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також про дату, час та місце розгляду справи, не направлення їй копії судового рішення та ознайомлення захисником з матеріалами справи лише 26.12.2025, апеляційний суд вважає, що саме з моменту ознайомлення зі змістом судового рішення сторона захисту мала необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку подана захисником, не зволікаючи, в день ознайомлення з матеріалами справи - 26.12.2025.
На підставі викладеного, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2025. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, захисника в його інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Судом першої інстанції в порушення вищезазначених вимог не вжито належних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
В підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, співробітники поліції долучили наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 444904, за яким 05.09.2025 о 22:58 год. за адресою: м. Одеса, вул. Вільямса 62/1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме-електричним самокатом «EWINGS», державний номерний знак відсутній, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, порушення мови, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій своїми діями ухилявся, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Вказаний протокол підписано поліцейським, а також зазначено про відмову ОСОБА_1 від підпису протоколу, ознайомлення з місцем та часом розгляду справи (при цьому, дата та час розгляду у протоколі не зазначені), надання пояснень та отримання його копії, у зв`язку з чим залучено другий екземпляр протоколу (а.с.1,2);
- направлення на огляд водія транспортного засобу від 05.09.2025, складеного о 23.30 год., яким зафіксована одна виявлена ознака сп`яніння у водія – різкий запах алкоголю з порожнини рота. Вказане направлення не містить підпису уповноваженого поліцейського (а.с.6);
- оптичний диск з написом «К12,44904, Велічков», на якому відсутній запис, про що апеляційним судом 30.01.2026 складено відповідний акт (а.с.49).
Також додана інформація про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та відсутність повторності вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП (а.с.4,5). 
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що оптичний диск, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.09.2025, не містить відеозапису, а складений протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом у справі, обставини, викладені в ньому, повинні бути перевіренні за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду. Суд також не звернув уваги, що наявне в матеріалах справи направлення не підписано поліцейським, що його складав.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Отже, оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому, розгляд справ про адміністративні правопорушення вимагає суворого дотримання законності, що унеможливлює спрощений підхід, який порушує права особи, яка притягається до відповідальності. Обов`язковим є всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що він не був обізнаний про складення відносно нього 05.09.2025 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не заперечуючи факту керування ним 05.09.2025 електросамокатом та факту зупинки його працівниками поліції.
З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги по суті, судом апеляційної інстанції витребувано з УПП в Одеській області ДПП НП України матеріали відеофіксації за складеним протоколом.
З оглянутих судом апеляційної інстанції відеозаписів з бодікамер поліцейських 470402 та 470405 вбачається, що 05.09.2025 о 23:00 ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за керування електросамокатом в темну пору доби без увімкнення зовнішнього освітлення на ньому. Поліцейські допомогли ОСОБА_1 увімкнути ліхтарик на електросамокаті та попросили надати документи для перевірки. Після встановлення особи водія, поліцейський запитав щодо вживання алкогольних напоїв, на що ОСОБА_1 відповів категорично. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ОСОБА_1 погодився. Поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 положення нормативних актів щодо віднесення електросамокатів до транспортних засобів та наслідки проведеного огляду на стан сп`яніння. Згодом ОСОБА_1 наголосив про необхідність задоволення фізіологічної потреби, після чого пройде огляд, та відлучився. За спливом 4 хвилин ОСОБА_1 не повернувся, тому поліцейський в його пошуках пройшов неподалік місця зупинки, та, через 1 хвилину, не знайшовши ОСОБА_1 , повернувся до службового автомобіля, де під час спілкування з напарницею помітив автомобіль, який здійснив контрольований занос, у зв`язку з чим поліцейський на службовому автомобілі покинув місце зупинки ОСОБА_1 з метою зупинки вказаного автомобіля. Інші обставини зафіксовані наявними відеозаписами не стосуються обставин цієї справи.
Отже, оглянуті відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_1 не висловлював прямої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Водночас його залишення місця зупинки не може бути розцінене як ухилення від огляду поза розумним сумнівом, зважаючи на такі обставини.
Сторона захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції наголосила, що ОСОБА_1 повернувся на місце зупинки не пізніше ніж через 10 хвилин (саме стільки часу знадобилося для пошуку працюючого після 23:00 закладу), проте поліцейських на той момент на місці зупинки вже не було.
Відтак, зважаючи на тимчасову відсутність ОСОБА_1 з об`єктивних причин (фізіологічна потреба) та незначний проміжок часу між його відлученням і моментом, коли поліцейські поїхали з місця події (5 хвилин), матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що його дії були спрямовані на ухилення від огляду. Оскільки поліцейські залишили місце події, не зафіксувавши факт відмови від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, матеріали справи позбавлені належних доказів вини ОСОБА_1 .
За позицією апеляційного суду, поліцейські не вжили достатніх заходів для встановлення справжніх намірів ОСОБА_1 щодо проходження огляду, що вказує на формальний та упереджений підхід до складання протоколу.
Крім того, в сенсі ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення регулюється положеннями ст.256 КУпАП. Так в протоколі, серед іншого, зазначаються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Аналогічні вимоги містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №444904 від 05.09.2025 було складено за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, яка не була обізнана про факт його складення, тому відповідно не відмовлялась від його підпису (як зазначено у протоколі), не ознайомлена з правами та обов`язками, передбаченими ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, позбавлена можливості надати пояснення чи зауваження та не отримувала копію вказаного протоколу. Зазначене є грубим порушенням встановленої процедури та свідчить про недопустимість протоколу як доказу у справі, на що звернута увага апелянта.
Аналіз наведених обставин в сукупності дає підстави стверджувати про недотримання поліцейським вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Наведене у свої сукупності указує на недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Неврахування зазначених обставин призвело до ухвалення місцевим судом рішення про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке не можливо визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим.
При цьому, апеляційним судом враховано, що відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.
У рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України виснував, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
Відповідно до принципу презумпції невинуватості та вимог ст.251 КУпАП, обов`язок доведення вини особи покладається на орган, який склав протокол.
За встановлених обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є недоведеним.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права щодо розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, належним чином не сповіщеної про час та місце розгляду справи.
Так, згідно зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про те, що її своєчасно повідомлено про місце і час розгляду, і від неї не надійшло клопотання про відкладення останнього. 
Вказані вимоги закону судом першої інстанції не додержано. У матеріалах справи немає будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи щодо нього в суді.
Таким чином, суд порушив законні права ОСОБА_1 , передбачені ч.1 ст.268 КУпАП, а саме: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватись юридичною допомогою. 
При встановлених обставинах, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне закрити провадження у справі, у зв`язку із недоведеністю вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова місцевого суду – скасуванню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Долженчук Надії Миколаївни задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Долженчук Надії Миколаївни – задовольнити.
Постанову Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду      І.А. Артеменко