П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 565/312/25
Провадження № 22-ц/4815/195/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В., 
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Редзелем Миколою Миколайовичем на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року (ухвалене у складі судді Бренчук Г.В., повний текст рішення суду складено 29 вересня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

в с т а н о в и в :

11 лютого 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Редзеля М.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 серпня 2024 року о 21 год. 00 хв. у м. Вараш відбулася ДТП за участю транспортного засобу "OPEL INSIGNIA SPORTS TOURER", що находився під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла марки "Кові", що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки "OPEL INSIGNIA SPORTS TOURER", д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Соборна у м. Вараш, Рівненської області, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, у результаті чого допустила зіткнення із мотоциклом марки "Кові" д.н.з. НОМЕР_2 , та мотоциклом марки "Водже", д.н.з. НОМЕР_3 . 
Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року у справі №565/2256/24 ОСОБА_2 визнали винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
Внаслідок ДТП належний ОСОБА_1 мотоцикл марки "Водже", д.н.з. НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження, йому завдано матеріальні збитки, спричинено тілесні ушкодження, він проходив лікування в медичному закладі з 17 серпня 2024 року до 19 серпня 2024 року та реабілітацію за місцем проживання, протягом 2-х місяців після ДТП вживав необхідні для відновлення здоров`я ліки.
Страхова компанія, відповідно до угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 18 листопада 2024 року, виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в межах ліміту з врахуванням зносу та без ПДВ у розмірі 62 877,94 грн. 
Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 55 656,06 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн, витрати пов`язані з оцінкою заподіяного збитку у розмірі 6000 грн та судові витрати в розмірі 968,96 грн.
Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 36,68 грн судового збору, 378,59 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності заподіяної йому майнової шкоди у зазначеному ним розмірі, правом на призначення експертизи для встановлення дійсного розміру завданої шкоди не скористався, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. 
Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер тілесних ушкоджень, тривалість лікування позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вимоги розумності і справедливості, суд вважав, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в сумі 4 000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Редзеля М.М. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Оскільки потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, особа, яка завдала шкоди згідно із статтею 1194 ЦК України має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Суд не врахував, що в результаті ДТП було пошкоджено мотоцикл марки "VOGE 300R" р/н НОМЕР_3 , який є приватною власністю позивача та основним засобом його пересування.
Неможливість користування транспортним засобом протягом тривалого часу спричинила значні незручності, порушення звичного способу життя, що підтверджує наявність моральних страждань.
Не було враховано, що після ДТП позивач зазнав підвищеної тривожності, порушень сну, нервового виснаження, що є прямими наслідками стресової ситуації.
Такі обставини підтверджують наявність моральних страждань і порушення психоемоційного стану.
Також помилковим є зменшення суми витрат на правничу допомогу, понесених позивачем. У справі наявні всі необхідні документи, що підтверджують факт укладення договору з адвокатом та надання ним правничих послуг, які охоплювали не лише представництво в суді, а й попередню підготовку, аналіз справи, складання процесуальних документів та участь в засіданнях адвоката поза межами міста.
Просить суд скасувати оскаржуване та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 55 656,06 грн. та відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., а всього стягнути грошові кошти у розмірі 105 656,06 грн. Також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн., витрати пов`язані з складанням оцінки заподіяного збитку 6 000 (шість тисяч) грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.
29 січня 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Мороченець Я.І. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення.
Вказує, що згідно листа ПрАТ "УПСК" за №4190/12 від 19 грудня 2024 року, за результатами розгляду події, що сталася 17 серпня 2024 року, огляду пошкодженого КТЗ "Водже", д.н.з. НОМЕР_3 , страховик та ОСОБА_1 , уклавши угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 18 листопада 2024 року, досягли згоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування. Отже, ПрАТ "УПСК" не було потреби проводити експертизу та визначати розмір матеріального збитку. Також у цьому листі описується, що розмір відшкодування в сумі 62877,94 грн сплачено ПрАТ "УПСК" для ОСОБА_1 26 листопада 2024 року.
Додає, що мотоцикл не є фізично знищеним.
Звітом №125Д про оцінку мотоцикла марки "Voge 300R", реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 14 січня 2025 року підтверджується, що вартість відновлювального ремонту – 79760,50 грн, та вартість транспортного засобу за мінусом втрати товарної вартості – 103366,26 грн, не перевищують ліміту страхового відшкодування на одного потерпілого в сумі 160 000 грн, визначеного страховим полісом.
Отже, вказаний розмір оціненої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому саме страховик має відшкодувати її потерпілому.
Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст ст.1194 ЦК України.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а вимоги апеляційної скарги є безпідставними та надуманими, тому подаю відзив на апеляційну скаргу.
Просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 17 серпня 2024 року о 21 год. 00 хв. відбулася ДТП за участі транспортного засобу марки "OPEL INSIGNIA SPORTS TOURER", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мотоциклом марки "Кові" д.н.з. НОМЕР_2 , та мотоциклом марки "Водже" д.н.з. НОМЕР_3 .
Відповідно до постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2024 року у справі №565/2256/24 17 серпня 2024 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керувала транспортним засобом марки "OPEL INSIGNIA SPORTS TOURER", д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Соборній в м.Вараш Рівненської області, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, в результаті чого допустила зіткнення із мотоциклом марки "Кові" д.н.з. НОМЕР_2 , та мотоциклом марки "Водже" д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.13.1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.
З висновку судово-медичного експерта №143 від 30 вересня 2024 року вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітки, дистрозія шийного відділу хребта, садна лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
У епікризі виписному №4910 зазначено, що ОСОБА_1 госпіталізований до КНП ВМР "Вараська багатопрофільна лікарня" 17 серпня 2024 року, виписаний 19 серпня 2024 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу "Opel Insignia", д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ "УПСК", що підтверджується полісом №АТ/5689221 від 05 червня 2024 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну – 160 000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю – 320 000,00 грн, франшиза – 1 600,00 грн.
Як вбачається з листа ПрАТ "УПСК" №4190/12 від 19 грудня 2024 року за результатами розгляду події, що сталася 17 серпня 2024 року за участю КТЗ "Кові", КТЗ "Водже" та КТЗ "Опель" до ПрАТ "УПСК" з заявою про страхове відшкодування від 12 листопада 2024 року за шкоду, заподіяну тільки майну – КТЗ "Водже", звернувся власник вказаного КТЗ ОСОБА_1 . За результатами розгляду поданої заяви та документів страховиком було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування за шкоду заподіяну КТЗ "Водже", д.н.з. НОМЕР_3 , в сумі 62 877,94 грн, яке виплачене ОСОБА_1 26 листопада 2024 року. За результатами розгляду події, що сталася 17 серпня 2024 року, з огляду на пошкодження КТЗ "Водже", д.н.з. НОМЕР_3 , страховик та ОСОБА_1 , уклавши угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 18 листопада 2024 року, досягли згоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування. Отже, ПрАТ "УПСК" не було потреби проводити експертизу та визначати розмір матеріального збитку.
18 листопада 2024 року ПрАТ "УПСК" та ОСОБА_1 уклали угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, за змістом якої сторони досягли згоди, що загальний розмір страхового відшкодування відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за шкоду, заподіяну пошкодженням внаслідок ДТП, що сталася 17 серпня 2024 року о 21 год. 10 хв. в м.Вараш, транспортного засобу VOGE 300R, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 62 877,94 грн та є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженню чи зміні (а.с. 11).
Разом з тим, з метою визначення матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла ОСОБА_1 12.12.2024 року звернувся до ФОП ОСОБА_3 . Згідно зі звітом ПП оцінювача ОСОБА_3 №125Д про оцінку мотоцикла Voge 300R, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складеним 14 січня 2025 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла Voge 300R, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 103 366,26 грн, втрата товарної вартості мотоцикла складає 7 653,66 грн, вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу мотоцикла в результаті його пошкодження при ДТП складає 79 760,50 грн (без ПДВ) (а.с. 12).
Бажаючи стягнути з винуватця ДТП різницю між визначеним суб`єктом оціночної діяльності та виплаченим страховою компанією матеріальним збитком, завданим транспортному засобу у результаті його пошкодження в ДТП у розмірі 40 488,06 грн ОСОБА_1 звернувся з вказаними вимогами до суду.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон № 85/96-ВР)).
Страхове відшкодування – це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").
Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV).
Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ)
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
У спірних правовідносинах ПрАТ "УПСК", уклавши з ОСОБА_2 договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Підписавши угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування позивач ОСОБА_1 діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування ПрАТ "УПСК" в сумі 62 877,94 грн та правовими наслідками такої виплати.
Згідно правової позиції Верховного Суду, що сформульована у постанові від 06 жовтня 2021 року в справі №362/3043/18 виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Враховуючи, що фактично потерпілий підписуючи угоду про виплату страхового відшкодування погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, підстави для покладення на відповідача додаткової відповідальності за вже врегульованим страховим випадком відсутні. Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц та від 21 квітня 2025 року у справі № 127/2551/23.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 40 488,06 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Щодо доводів апеляційної скарги про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 4000 грн апеляційний суд зазначає наступне.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Тому з урахування установлених судом обставин справи, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості, висновок місцевого суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 4 000 грн є правильним.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір та витрати на правничу допомогу покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом першої інстанції задоволено позовних вимог на суму 4000 грн (3,78 % заявлених позовних вимог), судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача 378,59 грн у відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу та 36,68 грн – сплаченого судового збору, за розгляд справи судом першої інстанції.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Редзелем Миколою Миколайовичем залишити без задоволення, а рішення Вараського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2026 року.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.