ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2026 р. Справа № 910/2919/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.
за участю представників учасників справи:
від позивача: Заянчуковський С.О. 
від відповідача: Кононець С.П. 
від третьої особи-1: Коваленко О.І. (у режимі відеоконференції) 
від третьої особи-2: не з`явився 
від третьої особи-3: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 (повний текст рішення складено 17.12.2025) (суддя Мандриченко О.В.)

у справі № 910/2919/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Плант Агро" (третя особа-1),
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротериторія" (третя особа-2);
Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" (третя особа-3),
про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні власністю

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" (далі також - ТОВ Діос Машинері") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі також - ТОВ "ОТП Лізинг"), в якому просило:
- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" право власності на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1;
- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1;
- усунути Товариству з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" перешкоди в користуванні власністю на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1, шляхом припинення (зняття) обтяження у вигляді іншого обтяження рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.10.2017 позивач вперше придбав сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 серійний номер НОМЕР_1 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ведерстад" (далі також - ТОВ Ведерстад") за договором поставки сільськогосподарської техніки № 3/1802, яку в подальшому 23.03.2020 продав Товариству з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" (далі також - ТОВ "Світ Агротехніки") на підставі договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки, однак 03.11.2021 він вдруге набув право власності на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 серійний номер НОМЕР_1, проте 28.04.2023 слідчим слідчої групи ГСУ НП України у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12023000000000231 від 09.02.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.04.2023 у справі № 757/14644/23-к проведено обшук за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, м. Ніжин, вул. Березанська, 159-А та було вилучено сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1 та згідно з протоколом обшуку від 28.04.2023 вказану сівалку відправлено на зберігання на територію майданчика для зберігання тимчасово вилученого майна відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області. У подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2024 у справі 757/12855/24-к передано відповідачу на відповідальне зберігання, як "власнику" такого майна, сівалку точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 номер шасі НОМЕР_1.
Як вказує позивач, такі дії правоохоронних органів обумовлені тим, що відповідач набув право власності на вказану сівалку згідно з договором купівлі-продажу від 01.04.2020 № 6436-S/21, укладеним між ТОВ "Світ Агротехніки", як продавцем, ТОВ "ОТП Лізинг" як покупцем, лізингодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротериторія" (далі також - ТОВ "Агротериторія"), як лізингоодержувачем, а 03.04.2020 сторони підписали акт приймання-передачі товару. На підставі цих документів представники правоохоронних органів вирішили тимчасово передати належне позивачу рухоме майно на відповідальне зберігання відповідача.
При цьому позивач вказує, що станом на 01.04.2020 ТОВ "Світ Агротехніки" ще не набуло права власності на вказану сівалку, оскільки не розрахувалось за неї з позивачем, отже, не могло передавати її іншим особам, більш того, сама сівалка також не потрапляла у розпорядження ані третьої особи-2, ані відповідача, оскільки насправді була фізично передана спочатку від ТОВ "Світ Агротехніки" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плант Агро" (далі також - ТОВ "Плант Агро"), а потім від ТОВ "Плант Агро" до позивача, де і була вилучена під час проведення обшуку.
Як зазначив позивач, ТОВ "ОПТ Лізинг" вважає себе власником сівалки пневматичної точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1, оскільки: утримує сівалку позивача у себе; неодноразово зверталось із клопотаннями про скасування арешту сівалки, зазначаючи ТОВ "ОТП Лізинг" її власником; звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості з ТОВ "Агротериторія", серед іншого також стверджуючи, що є власником указаної сівалки (справа № 910/5634/23); ініціювало внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заборони відчуження об`єкта: Сівалка пневматична точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16, НОМЕР_1, номер об`єкта: НОМЕР_1 .
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/2919/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту набуття права власності на сівалку Vaderstad Tempo TPL 16, а також заявлено віндикаційні та негаторні вимоги в одному позові, що виключає задоволення позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/2919/25, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
За доводами скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що право власності на сівалку Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1 належить відповідачу; судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано обставини придбання спірної сівалки позивачем у ТОВ "Ведерстад"; суд першої інстанції залишив поза увагою обставини набуття права власності на сівалку ТОВ "Світ Агротехніки", її передачу ТОВ "Плант Агро" та подальшу передачу позивачу; судом першої інстанції не було дотримано вимоги ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не надано належної оцінки доказам позивача, проігноровані аргументи та докази третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ТОВ "Плант Агро".
Також скаржник наголошує на тому, що ТОВ "Світ Агротехніки" не могло передати відповідачу право власності на вказану сівалку за договором купівлі-продажу від 01.04.2020 № 6436-S/21 та передати її ТОВ "Агротериторія" 03.04.2020, оскільки ТОВ "Світ Агротехніки" не було її власником, не отримало право власності та не могло розпоряджатись сівалкою, адже останній платіж, здійснений ТОВ "Світ Агротехніки" на користь позивача, датований 29.10.2020, а акт приймання-передачі між позивачем і ТОВ "Світ Агротехніки" датований 29.01.2021. Отже, укладення наступних договорів лізингу з огляду на те, що особа не набула право власності у спосіб, передбачений законодавством (юридичний факт укладення договору), на придбаний товар, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Щодо об`єднання в одній позовній заяві різних позовних вимог, скаржник наголошує на тому, що звернення до суду тільки з однією з перелічених правових вимог призвело би до ситуації, в якій права позивача не були би поновлені у повному обсязі; судом першої інстанції залишено поза увагою, що позовні вимоги у формі негаторного позову заявлено щодо похідних вимог у частині наявності обтяжень; суд першої інстанції згідно з положеннями ч. 6 ст. 173 ГПК України міг із власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. 
Також на підтвердження фактичного придбання позивачем сівалки пневматичної точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 серійний номер НОМЕР_1 у ТОВ "Ведерстад" у 2019 році на виконання договору поставки, укладеного 28.10.2017, позивач просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи копії платіжних доручень № 3573 від 26.07.2019 на суму 192 079,91 грн, № 4904 від 18.10.2019 на суму 560 413,28 грн та № 6333 від 27.01.2020 на суму 2 913 094,92 грн.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/2919/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 17.02.2026 об 11:50.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026, для розгляду справи № 910/2919/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/2919/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за раніше визначеними датою та часом - 17.02.2026 об 11:50. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Плант Агро" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/2919/25; розгляд справи відкладено до 19.02.2026 о 10:45.
Позиції учасників справи. Клопотання учасників справи
Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вказуючи, що ТОВ "ОТП Лізинг" набуло право власності на об`єкт лізингу з 03.04.2020, що підтверджується договором купівлі-продажу № 6436-S/21 від 01.04.2020, актом приймання-передачі до договору купівлі-продажу № 6436-S/21 від 03.04.2020, актом приймання-передачі до протоколу лізингу № 21 від 03.04.2020; видатковою накладною ТОВ "Світ Агротехніки" № 79 від 03.04.2020.
Також відповідач наголошує на тому, що навіть якщо (за позицією позивача) на момент укладення договору купівлі-продажу № 6436-S/21 від 01.04.2020 ТОВ "Світ Агротехніки" не набуло у власність сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1 , 2019 року, у такому випадку б до ТОВ "ОТП Лізинг" перейшло право власності в момент набуття ТОВ "Світ Агротехніки" права власності - 29.01.2021, оскільки ТОВ "ОТП Лізинг" було здійснено повну оплату об`єкта лізингу ще 03.04.2020.
ТОВ "ОТП Лізинг" вказує, що є єдиним законним власником майна та не здійснювало будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна жодним чином, а відповідно залишається власником майна - сівалки пневматичного точного висіву Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1 , 2019 року.
ТОВ "Плант Агро" подало до Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення у даній справі, в яких просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні 17.02.2026, розглянувши клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме копій платіжних доручень № 3573 від 26.07.2019 на суму 192 079,91 грн, № 4904 від 18.10.2019 на суму 560 413,28 грн та № 6333 від 27.01.2020 на суму 2 913 094,92 грн, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 1-3 ст. 80 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною третьою статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом із тим, відповідно до статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).
Отже, колегія суддів зазначає, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Клопотання повинне містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України. Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
Колегія суддів зазначає, що скаржником не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів.
Відтак, додані скаржником докази судом апеляційної інстанції не приймаються до розгляду в силу ч. 8 ст. 80 та ст. 269 ГПК України.
Явка представників учасників справи
У судовому засіданні 19.02.2026 взяли участь представник позивача (в залі суду), представник відповідача (в залі суду) та представник третьої особи-1 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).
Представники третьої особи-2 та третьої особи-3 в судове засідання не з`явились.
Треті особи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представників третьої особи-2 та третьої особи-3 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без їх участі в судовому засіданні.
У судовому засіданні представники позивача (скаржника) та третьої особи-1 вимоги апеляційної скарги підтримали і просили суд її задовольнити.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просив:
- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" право власності на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1;
- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1;
- усунути Товариству з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" перешкоди в користуванні власністю на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1, шляхом припинення (зняття) обтяження у вигляді іншого обтяження рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Вказані позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.10.2017 вперше придбав сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16, серійний номер НОМЕР_1, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ведерстад" за договором поставки сільськогосподарської техніки № 3/1802, яку в подальшому 23.03.2020 продав Товариству з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" на підставі договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки, однак 03.11.2021 він вдруге набув право власності на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16, серійний номер НОМЕР_1, проте 28.04.2023 слідчим слідчої групи ГСУ НП України у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023000000000231 від 09.02.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.04.2023 у справі № 757/14644/23-к проведено обшук за адресою: Чернігівська обл., Ніжинський р-н, м. Ніжин, вул. Березанська, 159-А, та вилучено сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1. Згідно з протоколом обшуку від 28.04.2023 вказану сівалку відправлено на зберігання на територію майданчика для зберігання тимчасово вилученого майна відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області та в подальшому ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2024 у справі 757/12855/24-к передано відповідачу на відповідальне зберігання, як "власнику" такого майна.
Як вказував позивач, такі дії правоохоронних органів обумовлені тим, що відповідач набув право власності на зазначену сівалку згідно з договором купівлі-продажу від 01.04.2020 № 6436-S/21, укладеним третьою особою-3 як продавцем, відповідачем як покупцем, лізингодавцем, та ТОВ "Агротериторія" як лізингоодержувачем, а 03.04.2020 сторони підписали акт приймання-передачі товару. На підставі цих документів представники правоохоронних органів вирішили тимчасово передати належне позивачу рухоме майно на відповідальне зберігання відповідача.
При цьому позивач зазначив, що станом на 01.04.2020 третя особа-3 ще не набула права власності на вказану сівалку, оскільки не розрахувалось за неї з позивачем, отже, не могла передавати її іншим особам, більш того, сама сівалка також не потрапляла у розпорядження ані третьої особи-2, ані відповідача, оскільки насправді була фізично передана спочатку від ТОВ "Світ Агротехніки" до ТОВ "Плант Агро", а потім від ТОВ "Плант Агро" до позивача, де і була вилучена під час проведення обшуку.
Як зазначив позивач, ТОВ "ОПТ Лізинг" вважає себе власником сівалки пневматичної точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1, оскільки:
- утримує сівалку позивача у себе;
- неодноразово зверталось із клопотаннями про скасування арешту сівалки, зазначаючи ТОВ "ОТП Лізинг" її власником;
- звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості з ТОВ "Агротериторія", серед іншого також стверджуючи, що є власником указаної сівалки (справа № 910/5634/23);
- ініціювало внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заборони відчуження об`єкта: Сівалка пневматична точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16, НОМЕР_1, Номер об`єкта: НОМЕР_1 .
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував, що між ним та ТОВ "Агротериторія" було укладено рамковий договір фінансового лізингу № 6436-FL від 27.03.2020, на виконання якого між відповідачем та ТОВ "Світ Агротехніки" укладено договір купівлі продажу № 6436-S/21 від 01.04.2020, відповідно до умов якого відповідач придбав сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1 , 2019 року, та на підтвердження придбання об`єкта лізингу за договором купівлі-продажу між відповідачем, ТОВ "Світ Агротехніки" та ТОВ "Агротериторія" підписано акт приймання-передачі, за яким об`єкт лізингу передано у фактичне користування лізингоодержувачу.
За твердженнями відповідача, ТОВ "ОТП Лізинг" набуло право власності на об`єкт лізингу з 03.04.2020.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Поняття права власності визначене у ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до частини першої якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Цивільно-правові засоби захисту права власності визначені у главі 29 ЦК України.
Так, згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).
Отже, зазначені норми ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права власності як витребування неволодіючим власником своєї речі від володіючого невласника. Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, коли річ незаконно вибула з його володіння. У цивільно-правовій літературі зазначений засіб захисту отримав назву "віндикація".
Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Майно може бути витребувано від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, чи оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.
Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо обставин, які становлять предмет доказування у справах за віндикаційним позовом (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 924/560/17, від 27.09.2018 у справі № 903/844/17, від 27.08.2019 у справі № 910/4622/18, від 21.01.2021 у справі № 922/4140/19 та інші). За цими висновками Верховного Суду, що є сталими, предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому його майна з чужого незаконного володіння, зокрема:
- обставини, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно;
- обставини вибуття майна з володіння позивача;
- наявність майна позивача в натурі у незаконному володінні відповідача;
- відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Отже, у першу чергу, на підтвердження наявності у позивача у цій справі суб`єктивного матеріального права на витребування майна із чужого незаконного володіння позивач має надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право власності на витребуване майно.
Доведення у першу чергу саме цієї обставини обумовлене специфікою віндикаційного позову, який, як зазначено вище, є основним речово-правовим способом захисту цивільних прав та інтересів саме власника майна.
А тому у спірних правовідносинах, які склалися у справі, що розглядається, необхідно встановити з достовірністю, чи був позивач власником витребуваної сівалки пневматичної точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1.
Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування наявності у нього права власності на сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo L TPL 16 із серійним номером НОМЕР_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у матеріалах справи доказів сплати вартості вказаної сівалки.
Разом із тим, як правильно зауважив місцевий господарський суд, видаткова накладна № 2960 датована 09.12.2019, а підставою зазначено договір та замовлення № 3/1802-85 від 26.07.2019, що, в свою чергу, спростовує твердження позивача, про те, що він вперше придбав сівалку Vaderstad Tempo TPL 16 саме 28.10.2017 за договором поставки сільськогосподарської техніки № 3/1802.
Крім того, умовами п. 3.3 договору № 3/1802 від 28.10.2017 передбачено, що здача-прийом товару по кількості та якості здійснюється відповідно до умов договору та правил, встановлених Інструкціями про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості № П-6 від 15.06.1965 та якості № П-7 від 25.04.1966.
Інструкціями про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості № П-6 від 15.06.1965 та якості № П-7 від 25.04.1966 передбачено порядок передання товару за актом прийому-передачі по кількості та якості, однак, матеріали справи вказаних актів не містять.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом, між ТОВ "ОТП Лізинг" та ТОВ "Агротериторія" було укладено рамковий договір фінансового лізингу № 6436-FL від 27.03.2020, на виконання якого між відповідачем та ТОВ "Світ Агротехніки" укладено договір купівлі продажу № 6436-S/21 від 01.04.2020, відповідно до умов якого відповідач придбав сівалку пневматичну точного висіву Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1 , 2019 року.
На підтвердження придбання об`єкта лізингу за договором купівлі-продажу між відповідачем, ТОВ "Світ Агротехніки" та ТОВ "Агротериторія" підписано акт від 03.04.2020 приймання-передачі до договору № 6436-S/21 від 01.04.2020, за яким об`єкт лізингу, а саме сівалку Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1, 2019 року виготовлення, нову, передано у фактичне користування лізингоодержувачу.
Також, згідно з актом від 03.04.2020 приймання-передачі до протоколу лізингу № 21 від 01.04.2020 до рамкового договору фінансового лізингу № 6436-S/21 від 27.03.2020, відповідно до якого ТОВ "ОТП Лізинг" передало, а ТОВ "Агротериторія" прийняло сівалку Vaderstad Tempo TPL 16, номер шасі НОМЕР_1 , 2019 року виготовлення, нову.
10.02.2022 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис № 29683238 про обтяження сівалки Vaderstad Tempo TPL 16, обтяжувачем якого є ТОВ "ОТП Лізинг", боржником - ТОВ "Агротериторія", строк виконання зобов`язання - 10.02.2027, а підстава - рамковий договір фінансового лізингу № 6436-FL від 27.03.2020.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).
Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції факту набуття права власності на сівалку Vaderstad Tempo TPL 16, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що доводи скаржника про нез`ясування судом першої інстанції обставин придбання спірної сівалки позивачем у ТОВ "Ведерстад", а також обставин набуття права власності на сівалку ТОВ "Світ Агротехніки", її передачу ТОВ "Плант Агро" та подальшу передачу позивачу, фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду першої інстанції, проте по суті їх не спростовують, підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем не спростовано та не доведено суду, що станом на дату подачі даного позову відповідач не набув право власності у спосіб, передбачений законодавством.
Щодо висновку місцевого господарського суду про обрання позивачем неефективного способу захисту, заявлення віндикаційних та негаторних вимог в одному позові, колегія суддів зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).
Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). 
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункти 98-102 постанови ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, провадження № 12-140гс19)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) зазначено: якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Віндикаційний та негаторний позови - це класичні види речових позовів, які пред`являються, якщо між сторонами спору існують абсолютні (речові) відносини, тобто між позивачем і відповідачем немає будь-якого договору або недоговірного зобов`язання.
Так, віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України) - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Метою такого позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника.
Ознаками віндикаційного позову є: подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ перебуває в чужому володінні незаконно.
Негаторний позов (ст. 391 ЦК України) - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свого майна, які не пов`язані з порушенням володіння.
Ознаками негаторного позову є: подається власником або титульним володільцем; стосовно майна, яке перебуває у власника (володільця); інша особа заважає користуванню або розпорядженню цією річчю; для створення таких перешкод немає правових підстав.
Тобто, віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними і не можуть бути заявлені в одному позові. Визначальним критерієм їх розмежування є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що одночасне заявлення позивачем негаторного і вендикаційного позову щодо одного і того самого майна суперечить положенням ст. 388 ЦК України.
Доводи скаржника, що суд першої інстанції згідно з положеннями ч. 6 ст. 173 ГПК України міг із власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яку він застосовує (або не застосовує) за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/2919/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 02.03.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков