УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1961/25 Головуючий у 1-й інст. Поліщук Р. М. 
Категорія 42 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Талько О.Б., 
Панкеєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №288/1961/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою адвоката Литовченка Романа Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Поліщука Р.М. у селищі Попільня,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», Товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 928,84 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк, Банк) та ОСОБА_1 шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Банк прийняв пропозицію відповідачки щодо укладення зазначеної угоди, підтвердив акцептування публічної пропозиції та приєднання відповідачки до її умов.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти, однак відповідачка належним чином зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим станом на 20 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 27 928,84 грн.
20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором від 11 квітня 2019 року у зазначеному розмірі.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 928,84 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 9 200 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Литовченко Р.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що у рішенні суду не наведено відомостей про те, яку суму відповідачка фактично сплатила за кредитом, відсутній помісячний розрахунок платежів, відсотків та залишку боргу. Крім того, на його думку, ОСОБА_1 не було повідомлено про відступлення права вимоги та укладення договору факторингу, що, на його переконання, підтверджується матеріалами справи. Також звертає увагу, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через неподання допустимих доказів та невизначеність у доданих до позову документах розміру кредитного ліміту та заборгованості за тілом кредиту і простроченим тілом кредиту відсутня можливість правильно встановити дійсний розмір заборгованості. Посилається на те, що згідно з графіком платежів визначено період платежів з 11 квітня 2019 року по 11 квітня 2020 року, сума платежу становить 14 224,96 грн, з яких 9 997,40 грн – погашення суми кредиту, 1 288,22 грн - проценти, а реальна річна процентна ставка – 113,41 %. Також вважає безпідставним стягнення загального розміру заборгованості 27 928,84 грн, оскільки, на його думку, позивачем не надано належного обґрунтування цієї суми за тілом кредиту та процентами. Крім того, зазначає, що графік погашення заборгованості, який міститься у кредитному договорі, не відповідає розрахунку заборгованості, наведеному у позовній заяві. Також представник вказує на безпідставність стягнення 9 200 грн витрат на правничу допомогу та 3 028 грн судового збору, оскільки суд першої інстанції не перевірив співмірність цих витрат, не врахував матеріальний стан відповідачки та відсутність можливості заперечити проти їх розміру.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком місцевого суду, враховуючи наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією (оферта) укласти Угоду про надання кредиту № 501131099 щодо обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Угода). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 9 997,40 гривень; процентна ставка - 22,99 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту 12 місяців, дата повернення кредиту – 11 квітня 2020 року, для повернення заборгованості за Угодою пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 /п.2/; кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір 9650,00 гривень шляхом переказу коштів на рахунок /п.3/(а.с.5).
В Графіку платежів, який є Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту №501131099 від 11 квітня 2019, який підписано ОСОБА_1 , визначено: дати платежу з 11 квітня 2019 по 11 квітня 2020; сума платежу - 14 224,96 гривень; погашення суми кредиту 9 997,40 гривень; проценти - 1 288,22 гривень; реальна річна процентна ставка – 113,41 % (а.с.5 зворот).
Згідно Акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Банк прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладання зазначеної угоди (а.с.6).
Відповідно до паспорта споживчого кредиту, підписаного сторонами 11 квітня 2019 року, Банком надано позичальнику інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші істотні умови договору (а.с.6).
Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_1 , яка є первинним бухгалтерським документом згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, підтверджує отримання та використання ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 11 квітня 2019 по 20 грудня 2021, а також містить відомості про всі операції з часу активації кредитної картки щодо зняття грошових коштів та погашення заборгованості (а.с.15-17).
20 грудня 2021 року між Банком – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»  укладено договір факторингу № 4, за умовами якого Банк відступив Товариству право вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких визначено у додатку до договору (а.с.8-12,13). 
Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, право вимоги за кредитним договором № CCNG-501131099 від 11 квітня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до Товариства. Загальний залишок заборгованості становить 27 928,84 грн, з яких: 24 678,39 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3 250,45 грн – заборгованість за штрафними санкціями (а.с.14).
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Товариством, за кредитним договором №501131099 від 11 квітня 2019 року загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на дату складення розрахунку становить 27 928,84 грн (а.с.18).
Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ч.1,2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
У відповідності до ст.1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За положеннями ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
За ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, у тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно із ч.3 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За встановлених у справі обставин, а також з огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне та своєчасне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором або спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у розмірі 27 928,84 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено суму коштів, фактично сплачених відповідачкою за кредитним договором, а також про відсутність помісячного розрахунку платежів, процентів та залишку заборгованості, є безпідставними. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано виписку по рахунку відповідачки, яка містить відомості про всі операції за кредитною карткою, зокрема щодо отримання кредитних коштів, їх використання, нарахування процентів та здійснення платежів у рахунок погашення заборгованості. Крім того, до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості, який містить інформацію про склад та розмір заборгованості станом на відповідну дату. При цьому відповідачкою не надано контррозрахунку або інших доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок чи свідчили про інший розмір заборгованості.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості, а також посилання на невідповідність графіка платежів розрахунку заборгованості не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та зводяться до переоцінки наявних у справі доказів.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачка не отримувала письмового повідомлення про відступлення права вимоги новому кредитору – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», апеляційний суд також відхиляє. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань за кредитним договором. Наслідком такого неповідомлення може бути лише ризик настання несприятливих наслідків для нового кредитора у разі виконання боржником зобов`язання первісному кредиторові.
Таким чином, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
Дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи, обсягу виконаної роботи, часу, витраченого представником позивача на надання правничої допомоги, а також вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про співмірність заявлених витрат із характером та обсягом наданих послуг і правомірно стягнув з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду, які відповідають вимогам закону.
При цьому апелянтом не наведено доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, оцінив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Під час апеляційного перегляду справи порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Крім того, справа відповідно до положень частини шостої статті 19 ЦПК України належить до категорії малозначних, а тому, згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Литовченка Романа Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2025 року  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий 

Судді: