Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року Справа№200/9401/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 29 листопада 2025 року, в якому позивач просила:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області, що проявляється у невиплаті пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01 вересня 2025 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з моменту призупинення виплати, тобто з 01 вересня 2025 року;
- стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області та зобов`язати виплатити на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
04 грудня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.
Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 14 січня 2026 року № 4757-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 783738 від 21 червня 2023 року. Інвалідність встановлена на період з 16 травня 2023 року по 01 липня 2025 року з датою чергового переогляду – 21 червня 2025 року.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області і по 31 серпня 2025 року включно отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
З вересня 2025 року з невідомих причин виплата пенсії їй припинена.
Для з`ясування причин та підстав припинення виплати пенсії позивач зверталася до органів Пенсійного фонду України.
Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України (далі – Департамент ПФУ) листом від 23 жовтня 2025 року № 43954-54252/К-03/8-2800/25 повідомив, що:
«[…] відповідно до абз. 11 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі – Постанова КМУ № 1338) особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 01 січня 2025 року, але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 01 липня 2025 року.
Положень про продовження інвалідності, а відповідно і пенсії до проходження оцінювання абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338 не містить.
Причини неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи для осіб, яким строк повторного огляду був призначений до 01 січня 2025 року, і яким строк виплати пенсії продовжується відповідно до п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, зазначені в абз. 16, 17 та 20 п. 3 Постанови КМУ № 1338.
З урахуванням вищезазначеного для продовження виплати пенсії по інвалідності необхідно пройти оцінювання повсякденного функціонування […]». 
Аналогічні відповіді Департамент ПФУ надав листами від 14 листопада 2025 року № 48385-62254/К-03/8-2800/25 та від 23 листопада 2025 року № 49978-54615/К-03/8-2800/25.
Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області, яка полягає у невиплаті пенсії з 01 вересня 2025 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.
На переконання позивача, зупинення (припинення виплати) пенсії є незаконним, оскільки вона проживає в смт Софіївка Краматорської міської територіальної громади Донецької області, тобто на території, де ведуться бойові дії з 24 лютого 2022 року по теперішній час без визначення дати їх завершення, про що свідчить Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, (далі – Перелік № 376).
Відповідно до абз. 15-18 п. 3 Постанови КМУ № 1338 та п. 14-6.1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особи, місцем проживання яких є такі території, належать до тих, кого неможливо направити на оцінювання повсякденного функціонування. Для таких осіб інвалідність продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування воєнного стану, а саме оцінювання переноситься на відповідний строк після його закінчення.
Відтак, позивач вважає, що на час виникнення спірних правовідносин не втратила права на пенсію по інвалідності, оскільки її інвалідність була продовжена.
Позивач відзначила, що інвалідність не припинилась і не зменшилась, а її стан здоров`я не покращився, навпаки – 26 серпня 2025 року вона перенесла складне оперативне втручання (видалення металоконструкції з проксимального відділу правої стегнової кістки, дебридмент), що підтверджено випискою з медичної карти № 107059 від 02 вересня 2025 року. Позивач має порушення функцій опори та ходи правої нижньої кінцівки; за медичними рекомендаціями потребує ортопедичного режиму та пересування за допомогою милиць протягом трьох місяців та очікує на ендопротезування.
Позивач наполягала на тому, що до спірних правовідносин належить застосовувати норму п. 14-6.1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, яка звільняє її від обов`язку проходити оцінювання в умовах воєнного стану, а не норму абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338, на яку покликаються органи Пенсійного фонду.
Крім того позивач доводить, що протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідача їй завдана моральна шкода, відшкодування якої вона оцінює у 50 000,00 грн і обґрунтовує тривалістю фізичних та душевних страждань від складного поранення, що триває з лютого 2023 року, депресією, безсонням та постійним болем, а також тим, що пенсія є єдиним джерелом її доходів, а на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.
В якості додаткових чинників моральної шкоди позивач вказувала проживання в зоні бойових дій із загрозою вимушеного переїзду, а також психологічну напругу від багаторазових безрезультатних звернень до органів Пенсійного фонду, службові особи яких, замість сприяння у реалізації її прав, створювали перешкоди та вводили її в оману суперечливими відповідями.
Правову підставу для звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач вбачала в положеннях ст. 23, 1174 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 23 жовтня 2024 року у справі № 293/174/23, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.
Просила задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, у порядку та у спосіб, що визначені законодавством.
Відповідач вказував на те, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі – Порядок № 22-1) визначає чіткий алгоритм дій щодо подання та оформлення документів для призначення/перерахунку пенсії.
Стверджував, що позивач не зверталася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою встановленої форми про перерахунок пенсії, а пенсійні органи не приймали рішення про відмову у такому перерахунку.
Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з 16 травня 2023 року як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058.
П. 14.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачено, що для осіб з інвалідністю […], яким призначено пенсію по інвалідності […], у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану […] в Україні, у разі неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи з причин, визначених Кабінетом Міністрів України, виплата пенсії продовжується до дати проведення повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи або протягом шести місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану […] в Україні […]. Якщо при повторному огляді, оцінюванні повсякденного функціонування особі з інвалідністю встановлено іншу групу (підгрупу) інвалідності, розмір пенсії, виплату якої продовжено відповідно до цього пункту, переглядається з місяця, наступного за місяцем надходження повідомлення про встановлення інвалідності до територіального органу Пенсійного фонду України.
Згідно з абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338 особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 1 січня 2025, але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 1 липня 2025 року.
Абз. 15-17 п. 3 Постанови КМУ № 1338 визначено, що до числа тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування належать:
- особи, місцем проживання яких є території, що включені до переліку територій, що включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації;
- особи, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, не чують, не розмовляють, не бачать (на обидва чи одне око), не мають очей (ока), кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, в яких наявне онкологічне захворювання, інтелектуальні порушення чи психічні розлади, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми, причина інвалідності з дитинства. 
Воєнний стан в Україні триває, а тому відповідно до п. 14.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам з інвалідністю, яким виплата пенсії продовжувалась по 10 травня 2025 року, виплата пенсії була продовжена по 08 серпня 2025 року.
Відповідач вказував на те, що згідно з випискою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 783738 позивач визнана собою з інвалідністю другої групи по 30 червня 2025 року з повторним оглядом 21 червня 2025 року.
На переконання відповідача, ОСОБА_1 не належить до осіб, яких неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, визначених абз. 15-17 п. 3 Постанови КМУ № 1338, а тому відсутні підстави для продовження виплати їй пенсії по інвалідності без проведення чергового оцінювання повсякденного функціонування.
За цих обставин позивачу продовжено виплату пенсії на термін по 31 серпня 2025 року та припинено з 01 вересня 2025 року.
Вимоги позивача в частині покладання на пенсійний орган обов`язку виплатити пенсію відповідач вважав передчасними і такими, що заявлені на майбутнє, виходячи з того, що він не допускав порушення її прав.
Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди відповідач вважав необґрунтованими, покликаючись на ст. 23 ЦК, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 818/1429/17, від 27 червня 2019 року у справі № 825/1030/17, від 28 лютого 2020 року у справі № 804/2593/17, від 18 лютого 2021 року у справі № 420/7423/19, від 25 березня 2021 року у справі № 520/4577/19, від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 09 червня 2021 року у справі № 280/5216/19, від 07 березня 2023 року у справі № 280/1530/20, від 02 квітня 2024 року у справі № 520/7071/21 і вказуючи на те, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду; оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого; у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Відповідач наголошував, що позивач не довела належними доказами факт спричинення їй моральної шкоди протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) ГУ ПФУ в Донецькій області, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням пенсійного органу, а також вину пенсійного органу в її заподіянні.
Просив відмовити в позові.
Позивач надала відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві.
Додатково зазначила, що вживала заходи з метою врегулювання досудового спору. 
З цією метою її представник звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з адвокатським запитом від 29 жовтня 2025 року № 45/10, в якому просив надати обґрунтовану відповідь, що стало правовою підставою для зупинення нарахування та виплати пенсії.
У відповіді на адвокатський запит листом від 18 листопада 2025 року № 0050-0202-8/125213 відповідач, серед іншого, повідомив, що:
«[…] Пенсійну справу приведено у відповідність та продовжено виплату пенсії з 01 вересня 2025 року по 07 лютого 2026 року.
В грудні 2025 року планується виплата пенсії за період з 01 грудня 2025 року по 31 грудня 2025 року.
[…]». 
Тобто ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило адвокату, що пенсія буде поновлена і виплачена в грудні 2025 року, проте виплата пенсії так і не була поновлена.
Крім того, матеріали пенсійної справи свідчать, що до звернення з адвокатським запитом в рішенні відповідача від 04 вересня 2025 року № 053130011244 про перерахунок пенсії в графі «період встановлення інвалідності» було зазначено «з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2025 року».
Перед наданням відповіді на адвокатський запит відповідач прийняв рішення від 13 листопада 2025 року № 053130011244 про перерахунок пенсії, в графу «період встановлення інвалідності» якого внесено зміни, а саме зазначено «з 16 травня 2023 року по 07 лютого 2026 року».
Після надання відповіді на адвокатський запит до пенсійної справи знову внесені зміни, а саме згідно з рішенням від 21 листопада 2025 року № 053130011244 про перерахунок пенсії до графи «період встановлення інвалідності» повернуті попередні дані «з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2025 року».
Позивач наголошувала, що такі свідомі дії вводили вводили її в оману та перешкоджали в реалізації її прав.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалою від 04 грудня 2025 року суд витребував у ГУ ПФУ в Донецькій області пенсійну справу (копію матеріалів електронної пенсійної справи) ОСОБА_1 з усіма наявними в ній документами і матеріалами, включаючи всі рішення про призначення та перерахунок пенсії; рішення пенсійного органу про припинення нарахування і виплати позивачці пенсії по інвалідності та всі документи, матеріали і відомості, що слугували підставою для його прийняття, (якщо таке приймалося, якщо ні – письмово повідомити про це суд із зазначенням правових підстави для цього); витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 вересня 2025 року по грудень 2025 року включно; докази нарахування та фактичної виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 вересня 2025 року по грудень 2025 року включно (списки осіб на перерахування коштів, платіжні інструкції тощо), якщо такий факт мав місце; відомості про те, з якої саме дати та на якій правовій і фактичній підставі припинена виплата пенсії ОСОБА_1 ; рішення про поновлення нарахування і виплати пенсії ОСОБА_1 та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, (якщо таке приймалося, якщо ні – письмово повідомити про це суд).
В повному обсязі витребувані докази відповідач суду не надав, про причини, що унеможливили їх подання, суд не повідомив, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 29 лютого 2012 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1443-1822594-2018, сформований 19 липня 2018 року, а також скриншот з додатку «Дія» з відповідною інформацією.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа, є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
Як свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 783738, видана Спеціалізованою експертною комісією № 1 м. Краматорськ Обласного центру медико-соціальної експертизи 21 червня 2023 року, за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлена інвалідність другої групи внаслідок загального захворювання з 16 травня 2023 року на строк до 01 липня 2025 року з визначенням дати чергового переогляду – 21 червня 2025 року.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії по інвалідності, яка їй призначена відповідно до Закону № 1058 з 16 травня 2023 року, що підтверджено матеріалами пенсійної справи № 053130011244.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії № 053130011244 (дата-час розрахунку: 25 лютого 2024 року 17:32) пенсія перерахована виходячи з такого:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закону № 1058;
середньомісячний заробіток: 12445,10000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 01 березня 2024 року, […];
вид перерахунку: індексація заробітку (масовий);
особливості: учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно;
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія та номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 30 червня 2025 року;
тривалість стажу:
страховий стаж (повний) – 35 років 04 місяці 12 днів;
страховий стаж після 01 січня 2004 року – 10 років 01 місяць 08 днів;
додатковий стаж – 25 років 03 місяці 04 дні;
коефіцієнт стажу без урахування кратності – 0,35333;
коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((424/100*12)*1) – 0,35333;
01 березня 2024 року – 30 червня 2025 року
% для обчислення пенсії – 90;
розмір пенсії за віком (ст. 27) (12 445,10*0,35333) – 4 397,23 грн;
доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 5 років) – 104,65 грн;
загальний розмір пенсії – 4 501,88 грн;
розмір пенсії по інвалідності – 4 051,69 грн;
надбавка 100 грн на індексації 01 березня 2024 року – 100,00 грн;
надбавка на 1-го утриманця Постанова № 654 п. 4.3 – 150,00 грн;
цільова допомога учасникам бойових дій Постанова № 1603 п. 1 – 40,00 грн;
підвищення учасникам бойових дій (1 категорія) (25% від 2 361,00 грн) – 523,25 грн;
місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2024 року;
розмір пенсії з надбавками – 4 864,94 грн.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії № 053130011244 (дата-час розрахунку: 28 лютого 2024 року 03:54) пенсія перерахована таким чином:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закон № 1058;
середньомісячний заробіток: 12445,10000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 01 березня 2025 року, […];
вид перерахунку: у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму (масовий);
особливості: учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно;
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія та номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 30 червня 2025 року;
тривалість стажу:
страховий стаж (повний) – 35 років 04 місяці 12 днів;
страховий стаж після 01 січня 2004 року – 10 років 01 місяць 08 днів;
додатковий стаж – 25 років 03 місяці 04 дні;
коефіцієнт стажу без урахування кратності – 0,35333;
коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((424/100*12)*1) – 0,35333;
01 березня 2024 року – 30 червня 2025 року
% для обчислення пенсії – 90;
розмір пенсії за віком (ст. 27) (12 445,10*0,35333) – 4 397,23 грн;
доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 5 років) – 118,05 грн;
загальний розмір пенсії – 4 515,28 грн;
розмір пенсії по інвалідності – 4 063,75 грн;
надбавка 100 грн на індексації 01 березня 2024 року – 100,00 грн;
надбавка на 1-го утриманця Постанова № 654 п. 4.3 – 150,00 грн;
цільова допомога учасникам бойових дій Постанова № 1603 п. 1 – 40,00 грн;
підвищення учасникам бойових дій (1 категорія) (25% від 2 361,00 грн) – 590,25 грн;
державна адресна допомога учасникам бойових дій Постанова КМУ № 1381 п. 7.1 – 14,00 грн;
місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2024 року;
розмір пенсії з надбавками – 4 958,00 грн.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії № 053130011244 (дата-час розрахунку: 25 лютого 2025 року 03:43) пенсія перерахована виходячи з такого:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закон № 1058;
середньомісячний заробіток: 12874,46000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 01 березня 2025 року, […];
вид перерахунку: індексація заробітку (масовий);
особливості: учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно;
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія та номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 30 червня 2025 року;
тривалість стажу:
страховий стаж (повний) – 35 років 04 місяці 12 днів;
страховий стаж після 01 січня 2004 року – 10 років 01 місяць 08 днів;
додатковий стаж – 25 років 03 місяці 04 дні;
коефіцієнт стажу без урахування кратності – 0,35333;
коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((424/100*12)*1) – 0,35333;
01 березня 2025 року – 30 червня 2025 року
% для обчислення пенсії – 90;
розмір пенсії за віком (ст. 27) (12 874,46*0,35333) – 4 548,93 грн;
доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 5 років) – 118,05 грн;
загальний розмір пенсії – 4 666,98 грн;
розмір пенсії по інвалідності – 4 200,28 грн;
надбавка 100 грн на індексації 01 березня 2024 року – 100,00 грн;
надбавка на 1-го утриманця Постанова № 654 п. 4.3 – 150,00 грн;
цільова допомога учасникам бойових дій Постанова № 1603 п. 1 – 40,00 грн;
підвищення учасникам бойових дій (1 категорія) (25% від 2 361,00 грн) – 590,25 грн;
державна адресна допомога учасникам бойових дій Постанова КМУ № 1381 п. 7.1 – 447,47 грн;
місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2025 року;
розмір пенсії з надбавками – 5 528,00 грн.
Отже, ГУ ПФУ в Донецькій області проводило перерахунок пенсії позивачки, кожного разу визначаючи період її виплати по 30 червня 2025 року, виходячи зі строку, на який встановлена інвалідність згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 783738.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії від 04 вересня 2025 року № 053130011244 (дата-час розрахунку: 30 серпня 2025 року 11:16) пенсія перерахована таким чином:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закон № 1058;
середньомісячний заробіток: 12874,46000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 30 серпня 2025 року, […];
вид перерахунку: продовження інвалідності (без зміни групи);
особливості: продовжено виплату пенсії на період дії воєнного стану – з 01 червня 2025 року довічно; учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно; 
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія та номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2025 року;
[…]
01 серпня 2025 року – 31 серпня 2025 року
[…]
розмір пенсії з надбавками – 5 528,00 грн.
Отже, внаслідок перерахунку пенсії позивачки згідно з рішенням від 04 вересня 2025 року № 053130011244 (дата-час розрахунку: 30 серпня 2025 року 11:16) ГУ ПФУ в Донецькій області продовжило строк виплати пенсії по 31 серпня 2025 року, виходячи з того, що інвалідність продовжена по 31 серпня 2025 року.
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області щодо невиплати пенсії з 01 вересня 2025 року.
На підставі відомостей ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплати пенсій (ППВП)» суд встановив, що ГУ ПФУ в Донецькій області виплатило ОСОБА_1 пенсію по інвалідності по 31 серпня 2025 року.
Докази, які б свідчили, що з 01 вересня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області нараховувало і виплачувало їй пенсію, суду не надані.
Також суду не надані докази, які б свідчили, що ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення про припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2025 року, повідомляло її про припинення нарахування і виплати пенсії, а також про правові і фактичні підстави таких рішень (дій).
Для того, щоб з`ясувати причини і підстави припинення виплати пенсії, а також відновити пенсійні виплати, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів Пенсійного фонду України.
Так, за результатами розгляду звернень позивачки на вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України від 24 вересня 2025 року за № ВЕБ-28000-Ф-С-25-207391 (вх. № 54252/К2800-25 від 29 вересня 2025 року), від 25 вересня 2025 року за № ВЕБ-28000-Ф-С-25-208069 (вх. № 54132/К-2800-25 від 28 вересня 2025 року) та на електронну пошту від 24 вересня 2025 року (вх. № 53474/К-2800-25 від 25 вересня 2025 року) листом від 23 жовтня 2025 року № 43954-54252/К-03/8-2800/25 Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України (далі – Департамент ПФУ) від імені Пенсійного фонду України повідомив таке:
- позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області; з 16 травня 2023 року їй призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону № 1058;
- згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивач визнана особою з інвалідністю другої групи по 01 липня 2025 року включно, дата чергового переогляду – 21 червня 2025 року;
- п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачено, що для осіб з інвалідністю, яким призначено пенсію по інвалідності, у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану в Україні, у разі неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи з причин, визначених Кабінетом Міністрів України, виплата пенсії продовжується до дати проведення повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи або протягом шести місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні;
- відповідно до абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338 особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 01 січня 2025 року, але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 01 липня 2025 року.;
- положень про продовження інвалідності, а відповідно і пенсії до проходження оцінювання абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338 не містить;
- причини неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи для осіб, яким строк повторного огляду був призначений до 01 січня 2025 року, і яким строк виплати пенсії продовжується відповідно до п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, зазначені в абз. 16, 17 та 20 п. 3 Постанови КМУ № 1338;
- відтак, для продовження виплати пенсії по інвалідності позивачці необхідно пройти оцінювання повсякденного функціонування.
У відповідь на звернення позивачки від 15 жовтня 2025 року, що надійшло з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вх. № 62254/К-2800-25 від 24 жовтня 2025 року), листом від 14 листопада 2025 року № 48385-62254/К-03/8-2800/25 Департамент ПФУ повідомив, що роз`яснення визначених законодавством умов для продовження виплати пенсії надані їй листом від 23 жовтня 2025 року № 43954-54252/К-03/8-2800/25.
Те саме Департамент ПФУ вказав і в листі від 23 листопада 2025 року № 49978-54615/К-03/8-2800/25.
29 жовтня 2025 року представник позивача – адвокат Сорока Р.Л. звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з адвокатським запитом № 45/10, в якому просив надати обґрунтовану відповідь, що стало підставою для зупинення нарахування та виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та повідомити, чи враховані при цьому положення п. 14-6.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та п. 3 Постанови КМУ № 1338.
ГУ ПФУ в Донецькій області надало відповіді на адвокатський запит листами від 08 листопада 2025 року № 0500-0202-8/118857 та від 18 листопада 2025 року № 0500-0202-8/125213.
Зокрема, листом від 18 листопада 2025 року № 0500-0202-8/125213 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що
«[…]
За результатами перевірки електронної пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 1338, Указу Президента України від 15 квітня 2025 року № 235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та на виконання доручення Пенсійного фонду України їй продовжено нарахування пенсії по ІІ групі інвалідності з 01 липня 2025 року по 07 лютого 2026 року, як особі, місцем проживання якої є територія, що включена до Переліку № 376.
Пенсійну справу приведено у відповідність та продовжено виплату пенсії з 01 вересня 2025 року по 07 лютого 2026 року.
В грудні 2025 року планується виплата пенсії за період з 01 грудня 2025 року по 31 грудня 2025 року та доплата за період з 01 вересня 2025 року по 30 листопада 2025 року.
[…]».
Суд встановив, що з рішенням про перерахунок пенсії від 13 листопада 2025 року № 053130011244 (дата-час розрахунку: 12 листопада 2025 року 11:12) пенсія позивачки перерахована виходячи з такого:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закон № 1058;
середньомісячний заробіток: 12874,46000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 12 листопада 2025 року, […];
вид перерахунку: у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01 вересня 2025 року;
підстава: продовження інвалідності згідно зі зверненням СЗ 23417/02-16 від 07 листопада 2025 року та дорученням ПФУ від 30 червня 2025 року № 2800-030203-9/43518;
особливості: продовжено виплату пенсії на період дії воєнного стану з 01 вересня 2025 року по 07 лютого 2026 року; учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно;
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія на номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 07 лютого 2026 року;
[…]
01 вересня 2025 року – 07 лютого 2026 року
[…]
розмір пенсії з надбавками – 5 528,00 грн.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії від 21 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 21 листопада 2025 року 10:10) пенсія позивачки перерахована виходячи з такого:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закон № 1058;
середньомісячний заробіток: 12874,46000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 21 листопада 2025 року, […];
вид перерахунку: у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01 серпня 2025 року;
підстава: термін переогляду 2025 рік, абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338;
особливості: продовжено виплату пенсії на період дії воєнного стану – з 01 червня 2025 року довічно; учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно;
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія на номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2025 року;
[…]
01 вересня 2025 року – 31 серпня 2025 року
[…]
розмір пенсії з надбавками – 5 528,00 грн.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії від 28 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 26 листопада 2025 року 09:06) пенсія позивачки перерахована таким чином:
шифр та вид пенсії: 421 пенсія по інвалідності;
умови призначення: Закон № 1058;
середньомісячний заробіток: 12445,10000;
дата перерахунку, вік, ознака роботи: 26 листопада 2025 року, […];
вид перерахунку: у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01 липня 2025 року;
підстава: продовження інвалідності по воєнному стану;
особливості: продовжено виплату пенсії на період дії воєнного стану – з 01 липня 2025 року довічно; учасник бойових дій – з 09 листопада 2018 року довічно;
інвалідність:
група інвалідності, причина: друга група, загальне захворювання;
серія на номер МСЕК: 12 ААВ № 783738;
дата встановлення інвалідності: 21 червня 2023 року;
період встановлення інвалідності: з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2025 року;
[…]
01 вересня 2025 року – 31 серпня 2025 року
[…]
розмір пенсії з надбавками – 5 528,00 грн.
Докази, які б свідчили, що рішення про перерахунок пенсії від 13 листопада 2025 року № 053130011244 (дата-час розрахунку: 12 листопада 2025 року 11:12), від 21 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 21 листопада 2025 року 10:10) та від 28 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 26 листопада 2025 року 09:06) були доведені до відома ОСОБА_1 , суду не надані.
Також суду не надані докази, які б свідчили, що на час розгляду справи ГУ ПФУ в Донецькій області поновило нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатило їй заборгованість з 01 вересня 2025 року.
На підтвердження доводів про те, що на утриманні позивачки перебувають двоє неповнолітніх дітей, вона надала свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підтвердження доводів про те, що з часу встановлення інвалідності стан її здоров`я не поліпшився, позивач надала медичну документацію.
Так, згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 01 серпня 2023 року № 3504/23 з 19 липня 2023 року по 01 серпня 2023 року позивач проходила стаціонарне лікування; діагноз: «Наслідки вогнепального кульового поранення (17 лютого 2023 року) в/3 правого стегна з ушкодженням сідничного нерва, стегнової артерії, вени, міжвертлюгового відділу стегнової кістки зі зміщенням уламків, стан після БІОС (19 квітня 2023 року). Наслідки ішемічної контрактури Фолькмана. Грубе порушення функції ходи. Виражений стійкий больовий синдром. Y36.4 G57.0»; рекомендації: потребує подальшого реабілітаційного лікування, курс медикаментозного лікування та консультації нейрохірурга через 4 місяці.
Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 02 вересня 2025 року № 107059 з 21 серпня 2025 року по 02 вересня 2025 року вона проходила стаціонарне лікування; 26 серпня 2025 року перенесла оперативне втручання в об`ємі: «Видалення цементних намист з м`яких тканин ділянки правого стегна, видалення металоконструкції з проксимального відділу правої стегнової кістки, дебридмент»; діагноз: «Наслідки вогнепального кульового поранення ділянки проксимального відділу правого стегна (17 лютого 2023 року). Псевдоартроз шийки правої стегнової кістки, стан після поетапного оперативного лікування. Післятравматична нейропатія правого сідничного нерву з парезом правої стопи. Стійкий больовий синдром справа. Порушення функцій опори та ходи правої нижньої кінцівки. М96.0»; рекомендації: спостереження у сімейного лікаря та ортопеда-травматолога, ортопедичний режим, ЛФК для м`язів нижніх кінцівок, спини постійно; масаж для м`язів нижніх кінцівок, спини 1 курс раз на 2-3 місяці; хода за допомогою милиць з дозованим навантаженням на прооперовану кінцівку 3 місяці; курс медикаментозного лікування; контрольний огляд через 3 місяці для вирішення питання подальшого оперативного втручання на правому кульшовому суглобі.
Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 10 грудня 2025 року № 107059 з 02 грудня 2025 року по 10 грудня 2025 року проходила стаціонарне лікування; 03 грудня 2025 року перенесла оперативне втручання в об`ємі: «Тотальне безцементне ендопротезування правого кульшового суглоба системою MicroPort з керамо-керамічною парою тертя»; діагноз: «Псевдоартроз ділянки проксимального відділу правової стегнової кістки. Післятравматична нейропатія правого сідничного нерву з парезом правої стопи. Стійкий больовий синдром справа. Порушення функції опори та ходи правої нижньої кінцівки. Стан після вогнепального наскрізного кульового поранення ділянки проксимального відділу правого стегна (від 17 лютого 2023 року) з відкритим вогнепальним переломом проксимального відділу правої стегнової кістки та з інфекційним процесом ділянки правого стегна (Klebsiella pneumonia). Стан після неодноразових оперативних втручань. М84.1, Y36.4»; рекомендації: спостереження у сімейного лікаря та ортопеда-травматолога, ортопедичний режим 2 місяці, ЛФК для м`язів нижніх кінцівок, спини постійно; масаж для м`язів нижніх кінцівок, спини 1 курс раз на 2-3 місяці; хода за допомогою милиць з дозованим навантаженням на прооперовану кінцівку 2 місяці; курс медикаментозного лікування; контрольний огляд через 2 місяці.
Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 23 грудня 2025 року № 107059 з 12 грудня 2025 року по 23 грудня 2025 року проходила стаціонарне лікування; діагноз: «Закритий задньо-верхній вивих головки ендопротеза правого кульшового суглоба, стан після тотального безцементного ендопротезування правого кульшового суглоба системою MicroPort з керамо-керамічною парою тертя (03 грудня 2025 року) з приводу псевдоартрозу проксимального відділу правої стегнової кістки. Стан після вогнепального наскрізного кульового поранення верхньої третини правого стегна (17 лютого 2023 року) з відкритим вогнепальним багатоуламковим переломом проксимального відділу правої стегнової кістки та його поетапного лікування. Післятравматична нейропатія правого сідничного нерва з парезом правої стопи. Гострий больовий синдром справа. Порушення функції опори та ходи правої нижньої кінцівки. Т84.0, Y36.4»; рекомендації: ортопедичний режим 3 місяці, ЛФК для м`язів нижніх кінцівок, спини постійно; курс медикаментозного лікування; контрольний огляд через 1 місяць.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.
Висновки суду по суті позовних вимог.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
П. п. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
На час виникнення спірних правовідносин (на момент припинення позивачці нарахування і виплати пенсії з 01 вересня 2025 року) Закон № 1058 діяв у редакції від 04 квітня 2025 року.
Право громадян України на отримання пенсійних виплат передбачено ст. 8 Закону № 1058.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій […] із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та […] визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].
П. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі з-поміж іншого призначається така пенсійна виплата, як пенсія по інвалідності.
Умови призначення пенсії по інвалідності визначені ст. 30 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону № 1058 група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи – для повнолітніх осіб.
Період, на який призначається пенсія по інвалідності, визначений ст. 34 Закону № 1058.
Згідно з нормою цієї статті такий вид пенсійної виплати призначається на весь строк встановлення інвалідності.
Отже, одна з особливостей такого виду пенсії як пенсія по інвалідності – призначення її не довічно (наприклад, на відміну від пенсії за віком), а лише на строк встановлення інвалідності.
Суд встановив, що ОСОБА_1 встановлена інвалідність другої групи з 16 травня 2023 року на строк до 01 липня 2025 року з визначенням дати чергового переогляду – 21 червня 2025 року (довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 783738). Як наслідок, їй призначена пенсія по інвалідності на період з 16 травня 2023 року по 30 червня 2025 року, про що свідчать матеріали пенсійної справи.
Виплата пенсії регламентована нормами ст. 47 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, […].
Підстави припинення виплати пенсії визначені ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення цього пункту втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року);
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Системне тлумачення норм ст. 34 і п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 зумовлює такі висновки:
- закінчення строку встановлення інвалідності є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії;
- таке припинення відбувається не автоматично, а потребує рішення територіальних органів Пенсійного фонду (або рішення суду).
Отже, у разі закінчення строку інвалідності пенсіонера пенсійний орган наділений повноваженнями припинити виплату пенсії по інвалідності шляхом прийняття відповідного рішення.
Поряд із цим в контексті спірних правовідносин важливим є те, що вони виникли в умовах правового режиму воєнного стану, який досі триває.
18 жовтня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2682-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю» (далі – Закон № 2682), який набрав чинності 06 листопада 2022 року.
Як свідчить Пояснювальна записка до проекту закону «Про внесення змін до «Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та деяких інших законів України, щодо захисту прав фізичних осіб під час воєнного стану та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», який в подальшому став Законом № 2682, крім іншого, цей законопроект був спрямований на врегулювання питання призначення, продовження виплати пенсій, підтвердження страхового стажу на час дії воєнного стану.
Суб`єкт законодавчої ініціативи обґрунтовував необхідність прийняття цього законопроекту, з-поміж іншого тим, що:
«[…]
У зв`язку з проведенням активних бойових дій, руйнуванням будівель (у тому числі житлових) в окремих містах і районах громадяни України були змушені виїжджати в більш безпечні регіони.
В районах бойових дій, прифронтових, деокупованих територіях підприємства, установи, організації, територіальні органи влади, місцевого самоврядування не можуть здійснювати свою діяльність у повному обсязі.
В умовах воєнного часу характерною є втрата документів, неможливість підтвердження відомостей, необхідних для призначення, продовження виплати пенсій. Найболючішим це питання є для осіб з інвалідністю, дітей, які втратили батьків.
В таких умовах необхідно забезпечити соціальних захист вразливих верств населення, визначити особливості призначення та продовження виплати пенсії, підтвердження особливого правового статусу, страхового стажу без «паперової тяганини» шляхом отримання необхідної інформації з відповідних державних електронних реєстрів.
[…]».
Для досягнення цієї мети, з-поміж іншого, законопроект передбачав, що продовження виплати пенсії по інвалідності на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування у разі пропуску в період введення воєнного стану строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю.
Так, на підставі п. 2 розділу І Закону № 2682 п. 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 був доповнений підп. 14-6.1 такого змісту:
«14-6.1. Для осіб з інвалідністю, яким призначено пенсію по інвалідності […], у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану […] в Україні, у разі неможливості проходження повторного огляду виплата пенсії продовжується до припинення або скасування воєнного стану […] в Україні та протягом шести місяців після його припинення або скасування (для осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у період воєнного стану – не менш як на весь строк їх військової служби). […]».
П. 4 розділу ІІ Закону № 2682 на Кабінет Міністрів України покладений обов`язок у місячний строк з дня опублікування цього Закону забезпечити: прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
19 грудня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 4170-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі – Закон № 4170), який набрав чинності 31 грудня 2024 року.
На підставі підп. 4 п. 18 розділу І Закону № 4170 п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 викладений в такій редакції:
«14-6.1. Для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю, яким призначено пенсію по інвалідності […], у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану […] в Україні, у разі неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи з п р и ч и н, визначених Кабінетом Міністрів України, виплата пенсії продовжується до дати проведення повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи або протягом шести місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану […] в Україні (для осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у період дії воєнного стану, - не менш як на весь строк їхньої військової служби). […]».
Аналіз положень п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 в первинній редакції, зумовлює такі висновки щодо умов продовження виплати пенсії по інвалідності особам, які не є військовослужбовцями:
- особі з інвалідністю, якій призначена пенсія по інвалідності і у якої строк припинення виплати пенсії припадає на період дії воєнного стану, виплата пенсії продовжується у разі неможливості проходження повторного огляду;
- для продовження виплати пенсії причини неможливості проходження повторного огляду значення не мали;
- виплата пенсії мала продовжуватись до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Аналіз положень п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зумовлює такі висновки щодо умов продовження виплати пенсії по інвалідності особам, які не військовослужбовцями:
- особі з інвалідністю, якій призначена пенсія по інвалідності і у якої строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану, виплата пенсії продовжується у разі неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування;
- для продовження виплати пенсії по інвалідності неможливість проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи має бути пов`язана з причинами, визначеними Кабінетом Міністрів України;
- виплата пенсії продовжується до: 1) дати проведення повторного огляду або 2) до дати проведення оцінювання повсякденного функціонування особи або 3) протягом шести місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Отже, основна відмінність між нормою п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 в її первинній редакції та цією нормою в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, полягає у тому, що з 31 грудня 2024 року (дня набрання чинності Законом № 4170) для продовження виплати пенсії по інвалідності неможливість проходження повторного огляду чи оцінювання повсякденного функціонування особи має бути пов`язана не з будь-якими причинами, а лише з тими, що визначені Кабінетом Міністрів України.
15 листопада 2024 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі – Постанова КМУ № 1338).
На час виникнення спірних правовідносин Постанова КМУ № 1338 діяла в редакції від 06 червня 2025 року.
Абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338 установлено, що особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 01 січня 2025 року, але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 01 липня 2025 року.
Тобто, в силу положень абз. 11 п. 3 Порядку № 1338 для всіх осіб з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 01 січня 2025 року і які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжувався до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 01 липня 2025 року.
Отже, на підставі абз. 11 п. 3 Постанови КМУ № 1338 ОСОБА_1 як особі з інвалідністю, повторний огляд якої був призначений з 01 січня 2025 року (21 червня 2025 року) і яка його не пройшла, строк інвалідності продовжений до 01 липня 2025 року.
Відповідно до абз. 12-14 п. 3 Постанови КМУ № 1338 у разі коли особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до набрання чинності цією постановою відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», (далі – Положення № 1317), і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 08 березня 2022 року № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період воєнного стану на території України» (далі – Постанова КМУ 225) не проходила такий повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях:
чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 01 квітня 2025 року до 01 листопада 2025 року пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
інші особи, за винятком тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, проходять оцінювання повсякденного функціонування до 01 квітня 2026 року.
Норми абз. 12-14 п. 3 Постанови КМУ № 1338 поширюються на осіб, які відповідають сукупності таких умов:
- це особи, інвалідність яких (із зазначенням строку повторного огляду) встановлена до набрання чинності Постановою КМУ № 1338, тобто до 26 листопада 2024 року;
- строк повторного огляду цих осіб припав на період воєнного стану;
- ці особи відповідно до Постанови КМУ 225 не проходили повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях.
ОСОБА_1 установлена інвалідність 21 червня 2023 року з 16 травня 2023 року із зазначенням строку повторного огляду до набрання чинності Постановою КМУ № 1338; строк її повторного огляду (21 червня 2025 року) припадав на період воєнного стану; повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях відповідно до Постанови КМУ № 225 вона не проходила.
Отже, на неї поширюються норми абз. 12, 14 п. 3 Постанови КМУ № 1338.
Норма абз. 13 п. 3 Постанови КМУ № 1338 застосуванню не підлягає, оскільки позивач не є чоловіком.
В силу положень абз. 14 п. 3 Постанови КМУ № 1338 інші особи, за винятком тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, мають пройти оцінювання повсякденного функціонування до 01 квітня 2026 року.
Для того, щоб зробити висновок про те, чи мала позивач пройти оцінювання повсякденного функціонування до 01 квітня 2026 року відповідно до абз. 14 п. 3 Постанови КМУ № 1338, слід надати відповідь на питання, чи належить вона до категорії «тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування».
Абз. 15-17 п. 3 Постанови КМУ № 1338 установлено, що до числа тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, належать:
особи, місцем проживання яких є території, що включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій, для яких не визначена дата з а в е р ш е н н я бойових дій або тимчасової окупації;
особи, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, не чують, не розмовляють, не бачать (на обидва чи одне око), не мають очей (ока), кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, в яких наявне онкологічне захворювання, інтелектуальні порушення чи психічні розлади, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми, причина інвалідності з дитинства.
Докази, які б свідчили про належність ОСОБА_1 до категорії осіб, про яких йдеться в абз. 17 п. 3 Постанови КМУ № 1338.
Щодо поширення на позивача норм абз. 15-16 п. 3 Порядку № 1338 суд зазначає таке.
Норма абз. 16 п. 3 Постанови КМУ № 1338 поширюється на осіб, які мають місце проживання на території, що відповідає таким умовам:
1. включена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій;
2. є територією, на якій ведуться бойові дії, для якої не визначена дата завершення бойових дій, або є територією, тимчасово окупованою російською федерацією, для якої не визначена дата завершення тимчасової окупації.
Суд встановив, що місце проживання позивача зареєстровано за адресою: Донецька обл., Краматорський р-н, сел. Софіївка, вул. Роксолани, буд. 59.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 710-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області» і Кодифікатору адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26 листопада 2020 року № 290 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 19 січня 2024 року № 48) селище Софіївка (UA14120090070078536) належить до Краматорської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області (UA14120090000030515).
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за 380/43786, (далі – Перелік № 376).
До Переліку № 376 селище Софіївка Краматорського району Донецької області окремо (самостійно) не включено.
Разом з цим Краматорська міська територіальна громада, до якої належить селище Софіївка, віднесена до територій можливих бойових дій (дата виникнення можливості бойових дій – 24 лютого 2022 року; без визначення дати припинення можливості бойових дій) (підрозділ 1. «Території можливих бойових дій» розділу І. «Території, на яких ведуться (велися) бойові дії» Переліку № 376).
Перелік № 376 затверджений відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (далі – Постанова КМУ № 1364.
Абз. 3 п. 1 Постанови КМУ № 1364 установлено, що до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій, території активних бойових дій та території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Згідно з абз. 4-6 п. 1 Постанови КМУ № 1364 до територій можливих бойових дій можуть бути віднесені території, які відповідають одному з таких критеріїв:
- межують з територіями активних бойових дій або з тимчасово окупованими російською федерацією територіями;
- межують з державним кордоном держави-агресора.
Відповідно до абз. 8 п. 1 Постанови КМУ № 1364 у переліку визначаються дата початку та дата завершення бойових дій (дата виникнення та припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.
Згідно з абз. 16 п. 1 Постанови КМУ № 1364 території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації російської федерації, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими російською федерацією.
Отже, за загальним правилом, що міститься у абз. 16 п. 1 Постанови КМУ № 1364, території, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій вважаються такими, на яких ведуться бойові дії.
Абз. 17-26 п. 1 Постанови КМУ № 1364 визначені випадки із цього загального правила, а саме вказані правовідносини чи конкретні норми права для цілей застосування яких прирівнювання територій можливих бойових дій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується.
Між тим, жоден з цих винятків не пов`язаний з повторним оглядом чи проведенням оцінювання повсякденного функціонування осіб з інвалідністю та не стосується призначення (продовження виплати) пенсії по інвалідності.
Відтак, в контексті спірних правовідносин в силу положень абз. 16 п. 1 Постанови КМУ № 1364 територія Краматорської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області, включаючи селище Софіївка, вважається територією бойових дій.
Відповідно, ОСОБА_1 належить до «тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування», в розумінні абз. 15-16 п. 3 Постанови КМУ № 1338, а тому на неї не поширюється вимога щодо проходження оцінювання повсякденного функціонування до 01 квітня 2026 року, передбачена абз. 14 п. 3 цієї Постанови.
Згідно з абз. 18 п. 3 Постанови КМУ № 1338 для осіб, направлення яких на проведення оцінювання повсякденного функціонування є неможливим відповідно до підстав, визначених абз. 12, 15-17 цього пункту, оцінювання повсякденного функціонування переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) для таких осіб продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування воєнного стану, якщо раніше не буде проведено оцінювання повсякденного функціонування особи. Абз. 15-18 цього пункту не застосовуються для осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та чоловіків віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності, із зазначення строку повторного огляду.
Отже, для ОСОБА_1 як для особи, направлення якої на проведення оцінювання повсякденного функціонування є неможливим відповідно до підстав, визначених абз. 15-16 п. 3 Постанови КМУ № 1338, таке оцінювання переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування, що прямо передбачено абз. 18 п. 3 цієї Постанови.
За вказаних обставин ОСОБА_1 як особа з інвалідністю, якій призначена пенсія по інвалідності, у якої строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану в Україні, і яка не може пройти повторний огляд або оцінювання повсякденного функціонування особи з причин, визначених Кабінетом Міністрів України, відповідно до п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 має право на продовження виплати пенсії до дати проведення повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи або протягом шести місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а прийняті ним рішення (вчинені юридично значущі дії індивідуального характеру) – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, […], їх посадових осіб, […], з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у п. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073, адміністративний орган – орган виконавчої влади, […] їх посадова особа, […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом, а прийняті ним рішення (вчинені юридично значущі дії) – адміністративними актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
У спірних правовідносинах ГУ ПФУ в Донецькій області не забезпечило дотримання принципів адміністративної процедури, про які йдеться в п. 1, 3, 5, 12 ч. 1 ст. 4 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2073 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Адміністративний орган застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом (ч. 2 ст. 6 Закону № 2073).
В порушення приписів ч. 1-2 ст. 6 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Донецькій області неправильно застосувало норми п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та п. 3 Постанови КМУ № 1338, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для припинення виплати пенсії позивачці. Припиняючи виплату пенсії, ГУ ПФУ в Донецькій області, діяло не у спосіб, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 (рішення про припинення виплати пенсії відповідачем прийнято не було).
Рішення (дії) відповідача не можуть бути визнані такими, що відповідають принципу верховенства права, оскільки вочевидь в контексті спірних правовідносин ГУ ПФУ в Донецькій області не розглядало ОСОБА_1 та її права як найвищу соціальну цінність.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону (ч. 3 ст. 8 Закону № 2073).
За правилами ч. 4 ст. 8 Закону № 2073 якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.
В порушення приписів ч. 1-3 ст. 8 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Донецькій області не забезпечило належність і повноту з`ясування обставин у справі, зокрема, не встановило, до якої саме категорії осіб з інвалідністю належить позивач (в контексті права на продовження виплати пенсії); не з`ясувало, з якими причинами пов`язане непроходження позивачкою повторного огляду (оцінювання повсякденного функціонування особи), чи є ці причини такими, що визначені Кабінетом Міністрів України в абз. 15-17 п. 3 Постанови КМУ № 1338, тощо.
Рішення про перерахунок пенсії від 13 листопада 2025 року № 053130011244 (дата-час розрахунку: 12 листопада 2025 року 11:12), від 21 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 21 листопада 2025 року 10:10) та від 28 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 26 листопада 2025 року 09:06) свідчать про те, що ГУ ПФУ в Донецькій області всупереч приписам ч. 4 ст. 8 Закону № 2073 кілька разів змінювало оцінку та висновки в одній і тій самій справі (у справі ОСОБА_1 ), при цьому не наводячи жодного обґрунтування такої зміни (пенсійний орган не вказував, які фактичні обставини враховував при прийнятті цих рішень, чи зазнавали змін ці фактичні обставини, якщо так, то як саме, які норми права він застосовує і з яких мотивів тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом.
Рішення про перерахунок пенсії від 13 листопада 2025 року № 053130011244 (дата-час розрахунку: 12 листопада 2025 року 11:12), від 21 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 21 листопада 2025 року 10:10) та від 28 листопада 2025 року (дата-час розрахунку: 26 листопада 2025 року 09:06) вочевидь є такими, що не відповідають принципу добросовісності.
Цими рішеннями і відповіддю на адвокатський запит представника позивача ГУ ПФУ в Донецькій області вводило ОСОБА_1 в оману, створювало у неї враження, що спірне питання вирішено з позитивним для неї результатом – поновлення виплати пенсії з 01 вересня 2025 року, чого насправді так і не відбулося.
Крім того, відповідач порушив принцип гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2073 особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно виплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Ч. 3 ст. 17 Закону № 2073 установлено, що особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073 учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
[…]
7) подавати клопотання про:
[…]
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
[…]
9) отримати адміністративний акт;
[…].
В порушення принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, ГУ ПФУ в Донецькій області, перш ніж припинити нарахування і виплату пенсії, не надало ОСОБА_1 можливості надати пояснення, подати додаткові документи, звернутися з клопотанням про витребування додаткових документів. ГУ ПФУ в Донецькій області самостійно не доводило прийняті ним рішення до її відома.
Прийняття рішення у справі регламентовано нормами ст. 69 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Вимоги до змісту адміністративного акта наведені у ст. 71 Закону № 2073.
Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені ст. 72 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, […], повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта […] повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта (ч. 4 ст. 72 Закону № 2073).
Згідно з ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 передбачено, що мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
Адміністративні акти ГУ ПФУ в Донецькій області (як рішення, так і юридично значущі дії) не відповідають вимогам мотивування (обґрунтування), визначеним ст. 72 Закону № 2073.
Ці адміністративні акти не забезпечують ОСОБА_1 можливість правильно їх зрозуміти, оскільки всупереч приписам ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 в цих актах відсутня детальна правова оцінка обставин, виявлених пенсійним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі оцінки виявлених обставин.
Ці адміністративні акти не дають можливості зрозуміти, на якій фактичній і правовій підставі припинені нарахування і виплати пенсії; які обставини були взяті до уваги і якими нормами керувався пенсійний орган, коли кілька разів змінював період, на якій позивачці встановлена інвалідність; які фактичні обставини були враховані та які норми права були застосовані при кожному перерахунку пенсії, коли ГУ ПФУ в Донецькій області змінювало період виплати пенсії.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йшлося про прийняття рішення (вчинення дій), що мали наслідком припинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_4 , яка була основним джерелом її доходу, як особі з інвалідністю в умовах воєнного стану. До того ж весь час з моменту виникнення спірних правовідносин позивач продовжувала лікування, переносила оперативні втручання, проходила реабілітацію, не маючи можливість працювати, щоб забезпечувати себе і своїх неповнолітніх дітей.
Відтак, такі адміністративні акти потребували ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Умови правомірності адміністративного акта наведені у ст. 87 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта (ч. 3 ст. 87 Закону № 2073).
Отже, невідповідність адміністративного акта принципам адміністративної процедури є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
З огляду на викладене дії ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали в припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 вересня 2025 року, підлягають визнанню протиправними.
Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що для повного та ефективного захисту порушеного права позивачки на пенсійне забезпечення необхідно також застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області:
- поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності на строк, визначений п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058;
- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії по інвалідності з 01 вересня 2025 року по місяць відновлення її виплати.
Разом з цим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку «виплачувати пенсію», як такі, що заявлені на майбутнє.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що судовому захисту підлягає порушене право особи, а не те право, яке ймовірно може бути порушено у майбутньому.
При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави […] моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, […] їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Засади відшкодування моральної шкоди визначені ст. 23 Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 5 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави для відшкодування моральної шкоди визначені ст. 1167 ЦК.
Ч. 1 ст. 1167 ЦК установлено, що моральна шкода, завдана фізичній […] особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Особливості відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, а також її посадовою чи службовою особою, визначені ст. 1173 і 1174 ЦК.
Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК шкода, завдана фізичній […] особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади […] при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою […] незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК шкода, завдана фізичній […] особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, […] при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою […] незалежно від вини цієї особи.
Отже, особливість відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного органу (його службової або посадовою особою), полягає у тому, що вона підлягає відшкодуванню державою незалежно від вини державного органу (його службової або посадової особи).
Верховний Суд в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 навів такі висновки щодо відшкодування моральної шкоди:
«[…]
49. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
[…]
52. Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
[…]
55. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
56. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
57. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується – обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
[…]
60. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
61. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
[…]».
Подібні висновки наведені Верховним Судом у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 2а-2663/11/0170/5, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, від 09 січня 2025 року у справі № 260/32/24.
В постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6300/17 Верховний Суд зазначив:
«[…]
50. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
51. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
[…]
54. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.
[…]».
Крім того, суд враховує, що в постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди ( п. 68, 70).
Суд встановив, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно припинило нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 вересня 2025 року. Факт протиправності цих дій встановлений судом при розгляді цієї справи і додаткового доведення не потребує.
Оцінюючи, чи досягли негативні емоції позивачки рівня страждань і приниження, що заподіюють моральну шкоду, суд бере до уваги сукупність таких обставин.
По-перше, протиправне позбавлення пенсії по інвалідності є для позивачки особливо болючим, оскільки ця виплата є її єдиним джерелом доходу. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, яка внаслідок стійкого порушення функцій опори та ходи правої нижньої кінцівки позбавлена можливості працювати. На її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей шкільного віку. За таких обставин раптове і безпідставне позбавлення єдиного джерела доходу неминуче спричиняє гостру тривогу і психологічне напруження, пов`язані з неможливістю забезпечити базові потреби сім`ї.
По-друге, спірні правовідносини виникли в умовах воєнного стану. Позивачка проживає у селищі Софіївка Краматорської міської територіальної громади, яка перебуває в безпосередній близькості до лінії бойових дій і зазнає систематичних обстрілів військами російської федерації. Це само по собі є джерелом постійного стресу і загрози для її безпеки та безпеки дітей, а протиправне позбавлення пенсії в таких умовах посилює психологічний тиск, адже унеможливлює, зокрема, фінансування вимушеного переміщення в безпечніше місце.
По-третє, суд враховує інтенсивність і тривалість порушення. Починаючи з вересня 2025 року позивачка неодноразово зверталася до органів Пенсійного фонду, проте замість поновлення виплати отримувала відповіді із суперечливою інформацією. ГУ ПФУ в Донецькій області щонайменше тричі вносило зміни до електронної пенсійної справи, почергово встановлюючи різні строки інвалідності – то продовжуючи їх до 07 лютого 2026 року, то повертаючи до 31 серпня 2025 року, – не повідомляючи при цьому позивачку про прийняті рішення і не пояснюючи їх підстав. Незважаючи на те, що листом від 18 листопада 2025 року відповідач повідомив представника позивачки про поновлення виплати пенсії (з виплатою заборгованості з 01 вересня 2025 року) у грудні 2025 року, фактично виплату поновлено не було. Такі дії відповідача свідчать про систематичне введення позивачки в оману, що викликало у неї стан тривалої невизначеності та відчуття беззахисності перед державним органом.
По-четверте, суд враховує стан здоров`я позивачки на час виникнення спірних правовідносин. У серпні-вересні та грудні 2025 року вона перенесла два складних оперативних втручання – видалення металоконструкції та ендопротезування правого кульшового суглоба – і перебувала на реабілітації, що само по собі є фізично і психологічно виснажливим. Необхідність відстоювати своє законне право на пенсійну виплату у цей період ускладнювала її відновлення та поглиблювала душевні страждання.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що негативні переживання позивачки безумовно досягли рівня душевних страждань, які заподіюють моральну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою шкодою є прямим і очевидним: страждання спричинені саме протиправним позбавленням єдиного джерела доходу та подальшою систематичною бездіяльністю щодо його поновлення.
Суд окремо зупиняється на доводах позивачки стосовно тривалих фізичних та душевних страждань, отриманих внаслідок поранення у лютому 2023 року. Ці страждання, безсумнівно, є реальними і підтверджені медичною документацією. Однак їх причиною є поранення, а не протиправні рішення (дії, бездіяльність) відповідача. Відтак ці страждання не можуть бути включені до складу моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем.
Разом з тим суд враховує, що важкий стан здоров`я позивачки, її фізична нездатність до праці та повна фінансова залежність від пенсії є об`єктивними обставинами, які визначають ступінь уразливості ОСОБА_1 та підвищену інтенсивність її страждань, безпосередньо спричинених саме протиправним позбавленням пенсії. Тому ці обставини суд враховує не як самостійну підставу відшкодування моральної шкоди, а як чинники, що характеризують глибину шкоди, завданої саме діями відповідача.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується критеріями, передбаченими ч. 3 ст. 23 ЦК України, та принципами розумності і справедливості, враховуючи у сукупності такі чинники.
Характер правопорушення. Відповідач протиправно позбавив особу з інвалідністю, яка проживає в зоні збройного конфлікту і не має іншого доходу, пенсійної виплати, гарантованої їй законом, та упродовж щонайменше трьох місяців (вересень-листопад 2025 року) ухилявся від поновлення цих виплат, попри неодноразові звернення позивачки. Порушення було системним: відповідач не лише безпідставно припинив виплату, але й неодноразово вводив позивачку в оману, змінюючи відомості в пенсійній справі, та не виконав власної обіцянки поновити виплати в грудні 2025 року.
Глибина душевних страждань. Страждання позивачки обумовлені сукупністю взаємопов`язаних обставин: вимушеною неможливістю забезпечити себе і двох неповнолітніх дітей, необхідністю витрачати обмежені сили (на тлі реабілітації після операцій) на безрезультатні звернення до органів Пенсійного фонду, тривалою невизначеністю, відчуттям несправедливості та беззахисності, а також загрозою перебування в зоні бойових дій без належного фінансового ресурсу для переміщення.
Ступінь вини та незалежність від неї. Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. Разом з тим систематична і тривала протиправна поведінка відповідача, який не лише не виправив помилку після перших звернень позивачки, але й ускладнив ситуацію суперечливими рішеннями і неправдивими обіцянками, свідчить про грубе нехтування правами позивачки і підвищує ступінь несправедливості заподіяної шкоди.
Вразливість позивачки. Позивачка є особою з інвалідністю другої групи, яка в умовах воєнного стану проживає поблизу лінії бойових дій, не має можливості працювати, самостійно утримує двох неповнолітніх дітей і перебуває у процесі тривалого і складного лікування. Сукупність цих обставин свідчить про її підвищену вразливість, що у практиці Європейського суду з прав людини є самостійним чинником, який збільшує обсяг компенсації за порушення соціальних прав (Рисовський проти України, № 29979/04; Антоненков та інші проти України, № 14183/02).
Тривалість порушення. Протиправна поведінка відповідача тривала з 01 вересня 2025 року по дату ухвалення цього рішення, тобто понад шість місяців, упродовж яких позивачка була позбавлена пенсійних виплат.
Суд зазначає, що відповідач у відзиві на позов не навів жодного конкретного аргументу щодо неадекватності або несправедливості заявленого позивачкою розміру відшкодування. Проте відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України суд самостійно визначає розмір відшкодування на підставі критеріїв розумності і справедливості, не будучи пов`язаним ні заявленою сумою, ні процесуальною пасивністю відповідача. При цьому згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, суд зобов`язаний навести мотиви як у разі задоволення вимоги у повному обсязі, так і у разі її зменшення.
З урахуванням наведеного суд, зважаючи на системний характер порушення, тривалість протиправної поведінки відповідача, підвищену вразливість позивачки та глибину завданих їй страждань у частині, безпосередньо пов`язаній із протиправними діями ГУ ПФУ в Донецькій області, а також виключаючи з обсягу відшкодування ту частину страждань, що є наслідком поранення 2023 року, яке не пов`язане з діями відповідача, дійшов висновку, що справедливим і розумним відшкодуванням моральної шкоди є сума 20 000,00 грн.
Зазначений розмір відшкодування, на переконання суду, є співмірним характеру і тривалості порушення, адекватно відображає глибину страждань позивачки у частині, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями відповідача, та відповідає критеріям розумності і справедливості, що зумовлює відхилення вимоги в частині, що перевищує цю суму.
З огляду на те, що «стягнення» та «зобов`язання виплатити» відшкодування моральної шкоди за своєю сутністю є різними способами захисту одного і того самого права, при цьому стягнення є більш ефективним, у задоволенні позовних вимог в частині покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку виплатити відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню частково.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як особа з інвалідністю другої групи позивач звільнена від сплати судового збору в силу положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.
Докази здійснення нею інших судових витрат суду не надані, а тому судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали в припиненні нарахування і виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 вересня 2025 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності на строк, визначений п. 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії по інвалідності з 01 вересня 2025 року по місяць відновлення її виплати.
5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.
6. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
9. Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко