Справа №760/7015/24
2/760/8136/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Букіної О.М.,
за участю секретаря - Рєзанцева О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
22 березня 2024 року представник позивача через підсистему Електронний суд звернувся в Солом`янський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 250 грн.
В обґрунтуванні позову зазначено, що 03.05.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» та відповідачем було укладено договір № 230503-60879-2, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 гривень строком на 150 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 5000 гривень, що підтверджується чеком від 03.05.2023 року.
Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає. 
Станом на 21.03.2024 року заборгованість відповідача становить 31 250,00 гривень, що складається з:
- 5000,00 гривень - заборгованість за кредитом;
- 26250,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 03.05.2023 по 30.09.2023 (включно).
Виходячи з цього, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач просить задовольнити позов.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2024 справу передано головуючому судді Букіній О.М.
02.04.2024 до суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.
Ухвалою суду від 03.04.2024 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, Відповідачу копію позовної заяви з додатками.
22.03.2024 представником позивача через підсистему Електронний суд подано клопотання про витребування доказів.
06.05.2024 представником відповідача через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, в якому визнано позовні вимоги в частині стягнення 5000,00 гривень та повністю заперечено проти позовних вимог в частині стягнення 26 250,00 гривень.
Стверджує, що відповідач визнає факт перерахування на її банківську картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк», суми коштів у розмірі 5000 грн в якості безпідставно отриманих грошових коштів. Однак заперечує проти вчинення будь-яких дій, які б свідчили про волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та отримання коштів в кредит. Відтак не вбачає підстав для нарахування позивачем процентів за користування кредитом, а тому у задоволенні позову в цій частині просив відмовити.
Ухвалою суду від 24.11.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що 03.05.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» та відповідачем було укладено договір № 230503-60879-2, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 гривень строком на 150 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника грошових коштів в розмірі 5000 гривень, що підтверджується чеком від 03.05.2023 року, з якого вбачається призначення платежу «Перерахування коштів за договором 230503-60879-2 від 03.05.2023 на умовах фінансового кредиту».
У порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач не виконав свої зобов?язання - не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв?язку із чим у відповідача утворилася заборгованість за договором. 
На підтвердження заборгованості надано відповідний розрахунок, з якого встановлено, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 21.03.2024 року заборгованість відповідача становить 31 250,00 гривень, що складається з:
- 5000,00 гривень - заборгованість за кредитом;
- 26250,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 03.05.2023 по 30.09.2023 (включно).
Суд приходить до висновку, що вказана заборгованість відповідачем фактично не спростована.
Разом з цим, з пояснень відповідача вбачається, що остання визнала, що 03 травня 2023 року на її власну банківську картку, емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», надійшла сума у розмірі 5000,00 гривень від позивача.
Таким чином, факт перерахування відповідачем на платіжну банківську картку позивача грошових коштів у розмірі 5000,00 гривень обома учасниками справи визнається в заявах по суті справи та не оспорюється, а відтак в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Водночас спірним є питання наявності правової підстави, такої як кредитний договір, для здійснення відповідного перерахування коштів. 
Досліджуючи відповідні обставини суд бере до уваги, що виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надано лист від 19.12.2025, в якому повідомлено, що на ім`я  ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 . Номер телефону НОМЕР_2 був/є фінансовим за період з 03.05.2023 по 08.05.2023 та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 . 
Також АТ КБ «Приватбанк» надано до суду виписку за період з 03.05.2023 по 08.05.2023 з особового рахунку  ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , яка містить дані про зарахування 03.05.2025 переказу у сумі 5000 грн на рахунок відповідача. 
Суд вважає даний лист та виписку належним та допустимим доказом, а відтак вважає встановленим факт належності відповідачу платіжної картки № НОМЕР_1 , емітованої АТ КБ «Приватбанк», та номеру телефону НОМЕР_2 , що знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» та був/є фінансовим у період з 03.05.2023 по 08.05.2023.
Враховуючи викладене, суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що жодним чином не вбачається, що відповідний номер +380508866264 належить саме відповідачу, та що саме відповідач вчиняла усі дії із цього номеру щодо укладення кредитного договору.
Суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується, що одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору № 230503-60879-2 від 03.05.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» та відповідачем направлявся на мобільний номер телефону відповідача: НОМЕР_2 , який сама відповідач вказала при реєстрації на сайті.
Зокрема, на підтвердження цього суду надано довідку, видану ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» на адресу ТОВ «ФК «Ріальто», згідно якої смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 871588» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 03.05.2023 о 21:03:53 год.
Жодних доказів не відповідності такої довідки вимогам законодавства або фактичним обставинам суду не надано, а тому суд вважає дану довідку належним та допустимим доказом надіслання на фінансовий номер відповідача +380508866264 одноразового ідентифікатора «871588», яким в подальшому відповідачем підписано кредитний договір № 230503-60879-2 від 03.05.2023 року та додатки до нього.
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (далі - Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us ado https://monetka.com.ua/uk/about_us.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов?язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку.
Відповідно до ч.ч. 3-8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення.
Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов?язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 150 днів.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов?язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов?язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Таким чином, укладення кредитного договору 230503-60879-2 від 03.05.2023 між сторонами в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором здійснено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, як зазначалось раніше, з наявного в матеріалах справи чека від 03.05.2023 вбачається, що позивачем о 21:04 03.05.2023 перераховано відповідачу кошти в сумі 5000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк», саме з призначення платежу «Перерахування коштів за договором 230503-60879-2 від 03.05.2023 на умовах фінансового кредиту». Викладене, на думку суду, спростовує твердження представника відповідача про належність цих грошових коштів до безпідставно набутих.
Щодо доводів представника відповідача про отримання позивачем доступу до даних відповідача, у т.ч. і персональних, які зазначено у договорі N? 230503-60879-2 від 03.05.2023 р., внаслідок попереднього отримання кредиту через сервіс «MONETKA», то суд ставиться до них критично, оскільки доказів попереднього укладення таких договорів суду не надано, а факт їхнього можливого укладення не спростовує факт укладення договору № 230503-60879-2 від 03.05.2023.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору, а відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості.
Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. 
Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов?язання за даним договором.
За правилами ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.
Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02.06.2022, довіреність позивача, видана адвокату Руденку К.В., акт приймання-передачі наданих послуг № 203 від 10.01.2024 на суму 180 000 грн, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 203 від 10.01.2024, платіжне доручення.
Вартість наданої позивачу правничу допомоги по даній справі становить 9 000,00 грн.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Також суд бере до уваги наявні у відзиві заперечення відповідача щодо заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн та доводи щодо не співмірності такої суми витрат предмету спору.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 549, 610, 625, 633, 634, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273,274 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (код ЄДРПОУ 43492595, місцезнаходження: 03124, Україна, місто Київ, вулиця Вацлава Гавела, будинок 4) заборгованість у розмірі 31 250, 00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (код ЄДРПОУ 43492595, місцезнаходження: 03124, Україна, місто Київ, вулиця Вацлава Гавела, будинок 4) судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений 18.03.2026 

Суддя         О.М. Букіна