ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
м. Хмельницький
"14" квітня 2026 р. Справа № 924/1296/25 

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Ковальчук А.С., розглянувши матеріали справи
за позовом фізичної особи-підприємця Довжанина Михайла Михайловича м. Виноградів Берегівський район Закарпатської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосмартех" м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області
про стягнення 3189200,41грн

Представники сторін: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

06.04.2026р. Господарським судом Хмельницької області прийнято рішення у справі №924/1296/25, яким позов фізичної особи-підприємця Довжанина Михайла Михайловича м. Виноградів Берегівський район Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосмартех" м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 3189200,41грн задоволено в повному обсязі.
Зокрема, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосмартех" на користь фізичної особи-підприємця Довжанина Михайла Михайловича 3189200,41грн боргу, 47838,01грн витрат по оплаті судового збору.
Як встановлено матеріалами справи, представник позивача у позовній заяві від 29.12.2025р. зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі фіксованої суми оплати правничої допомоги адвоката - 41000,00грн.
Ухвалою суду від 09.04.2026р. призначено судове засідання для вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №924/1296/25 на 10:00год. 14.04.2026р. та запропоновано відповідачу надати суду свою письмову позицію з приводу заявленого представником ФОП Довжанина М.М. розміру витрат на правничу допомогу.
Представники учасників справи в судове засідання 14.04.2026р. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення витрат на правничу допомогу, судом враховується таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Позивач, звертаючись із позовом повідомив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу становить 41000,00грн та є фіксованим.
В підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 41000,00грн позивачем надано до суду належним чином завірені копії: договору про представництво та надання правової допомоги від 12.08.2025р. та ордеру серії АО №1209008 про надання правничої допомоги від 18.12.2025р.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі №910/4201/19).
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріалами справи встановлено, що 12.08.2025р. між фізичною особою-підприємцем Довжанином М.М. та адвокатом Лапчаком І.Я. (далі - адвокат) було укладено договір про представництво та надання правової допомоги.
Зазначений договір укладено сторонами з питань розірвання договору №19/07/22 від 01.09.2022р. та договору №19/07/22-1 від 20.12.2023р., а також повернення попередньої оплати.
У предметі договору визначено, що клієнт уповноважує та доручає адвокату представляти його права та інтереси з повноваженнями передбаченими законодавством України, водночас адвокат бере на себе зобов`язання представника (захисника) - з питань проведення захисту в органах внутрішніх справ, податковій інспекції та поліції, в усіх державних, громадських, приватних організаціях, правоохоронних органах, органах прокуратури, СБУ, в органах нотаріату та архівних установах, в місцевому, господарському, апеляційних судах та Верховному Суді України з усіма правами, наданими мені як позивачу, відповідачу, третій особі, здійснювати всі процесуальні дії, в тому числі з правом укладення мирової угоди, повної або часткової відмови від позовних вимог, зміни предмета позову, збільшення або зменшення позовних вимог, оскарження рішень, постанов та інших документів, пред`явлення виконавчих документів до відповідних органів для виконання; а також, в разі необхідності подавати у відповідні вказані установи необхідні заяви, скарги, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення суду, наводити свої доводи, міркування та заперечення з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, отримувати в державних та інших установах довідки та інші документи, з правом підписання відповідних документів, а також виконувати всі інші дії, які на думку представника будуть доцільними для правильного і ефективного виконання, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта.
У договорі сторони погоди обов`язки сторін, зокрема: адвокат гарантує, що всі свої знання, досвід та дії буде спрямовувати на захист інтересів клієнта в тому числі на відшкодування клієнту матеріальних та моральних збитків; клієнт зобов`язаний надати всю необхідну для представництва та захисту відому йому інформацію по справі, представити необхідні для захисту документи і матеріали, які є в його розпорядженні, здійснити оплату юридичних послуг; клієнт не вправі вимагати від адвоката способів і методів захисту, які заборонені законом.
Також сторони погодили у договорі, що за надання юридичних послуг клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 41000,00грн, який є фіксованим.
Ця угода, якщо вона достроково не буде припинена з ініціативи клієнта, діє доти, доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби захисту і не буде прийнятого для клієнта рішення.
Договір про представництво та надання правової допомоги підписаний від клієнта - ФОП Довжанином М.М. та від адвоката - Лапчаком І.Я., а також скріплений відтисками їхніх печаток.
Надання фізичній особі-підприємцю Довжанину М.М. адвокатських послуг у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи №924/1296/25 адвокатом Лапчаком І.Я. підтверджується договором про представництво та надання правової допомоги від 12.08.2025р. та ордером серії АО №1209008 про надання правничої допомоги від 18.12.2025р.
Також судом встановлено, що позовна заява від 29.12.2025р. та заява про збільшення розміру позовних вимог від 06.02.2026р. подані та підписані представником позивача - адвокатом Лапчаком І.Я.
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Лапчак І.Я. не брав участі в підготовчих та судових засіданнях по справі.
Таким чином, позивачем згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, доведено надання йому послуг правничої допомоги під час розгляду справи №924/1296/25 у Господарському суді Хмельницької області.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Водночас, судом враховується, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, якою передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом із тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.09.2022р. у справі №910/3337/21, від 01.12.2022р. у справі №910/10404/21, від 06.12.2022р. у справі №910/15998/20 ).
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові від 12.01.2023р. у справі №908/2702/21 Верховний Суд, здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справи; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто, критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Така позиція вбачається з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022р. у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі №904/3583/19, від 18.03.2021р. у справі №910/15621/19, від 07.09.2022р. у справі №912/1616/21.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд в тому числі і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Однак, застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 126 ГПК України, так і у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України (позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.01.2023р. у справі №908/2702/21).
Також Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанови від 28.04.2021р. у справі №902/1051/19, від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Судом також взято до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21, у якій зазначено, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 означеної постанови).
Крім того, згідно з висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18 правовою позицією, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тобто, вирішуючи питання про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №775/9215/15ц).
Верховний Суд у постанові від 30.08.2023р. у справі №911/3586/21 зазначив, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Отже, вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Разом з тим, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, враховуючи, зокрема ціну позову, час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Так, здійснюючи оцінку витрат позивача на професійну правничу допомогу, судом зауважується, що згідно з умовами договору про представництво та надання правової допомоги від 12.08.2025р. за надання юридичних послуг клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі - 41000,00грн.
Оцінивши та проаналізувавши, зокрема, матеріали справи, надані позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, та вищенаведені докази, суд зазначає, що спір у цій справі є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом; спірні правовідносини регулюються, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, не передбачають великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню судової практики для підготовки правової позиції у справі, а також матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких би адвокат витратив значний час, при цьому судом враховано, що адвокат жодного разу не брав участі у судових засіданнях по справі.
Отже, з огляду на вищенаведене у сукупності, обставини справи, надавши оцінку наявним у справі доказам, враховуючи такі критерії як обґрунтованість, реальність, необхідність та розумність розміру витрат на професійну правову допомогу для даної справи, з урахуванням тривалості розгляду (у тому числі кількості засідань) та складності справи, обсягу наданих послуг, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених представником позивача процесуальних документів, значення справи для сторін у спірних правовідносинах, які існують між ними, керуючись принципами співмірності, розумної необхідності, справедливості, пропорційності суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правову допомогу у цій справі до 10000,00грн. У решті заявлених позивачем до відшкодування витрат у сумі 31000,00грн необхідно відмовити через невідповідність зазначеним вище принципам та критеріям.
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 123, 126, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву фізичної особи-підприємця Довжанина Михайла Михайловича від 29.12.2025р. про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосмартех" (30100, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, м. Нетішин, вул. Промислова, буд. 1/32, код ЄДРПОУ 42599774) на користь фізичної особи-підприємця Довжанина Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000,00грн (десять тисяч гривень 00 копійок) витрат на правничу допомогу.
Видати наказ. 

В решті суми витрат 31000,00грн на правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Вибодовський 

Виготовлено 5 примірників:
1 - до справи (в паперовому екз.);
2 - позивачу (до електронного кабінету);
3 - представнику позивача (на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 );
4 - відповідачу (до електронного кабінету);
5 - представнику відповідача (до електронного кабінету).