Справа № 287/363/26
провадження 3/287/1764/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року   м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Нижник Григорій Петрович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, ID-картка НОМЕР_1 видана 27.08.2021 органом 1828, жительки АДРЕСА_1 , раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 191065 від 08.03.2026 вбачається, що 08.03.2026 о 14 год 30 хв ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинила діяння передбачені п.п. 14 п. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме виражалася словами нецензурної лайки, висловлювала образи на адресу сина ОСОБА_2 , чим була завдана шкода його психічному здоров`ю.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про день, час та місце повідомлялася належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило.
Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце повідомлявся належним чином.
Суд зазначає, що інформація про дату, час та місце розгляду справи перебуває у відкритому доступі на офіційному сайті суду, а відтак ОСОБА_1 мала цікавитись долею справи, добросовісно користуватись наданими їй процесуальними правами. Окрім цього, ОСОБА_1 знала про те, що відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення, як і про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в суді.
З огляду на те, що законом передбачений певний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також з урахуванням вимог ст. 268 КУпАП, у відповідності до якої присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності в судовому засіданні ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.
Суд враховує, що ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п. 53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово констатував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ст. 6 даної Конвенції.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обставини вчинення зазначеного правопорушення підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВБА № 191065 від 08.03.2026, який складений уповноваженою службовою особою Національної поліції, містить формулювання суті вчиненого адміністративного правопорушення та підписаний ОСОБА_1 ;
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 08.03.2026;
- копією рапорту інспектора-чергового відділення поліції № 2 Коростенського району Житомирської області від 08.03.2026, відповідно до якого надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство відносно свого сина;
- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08.03.2026;
- копією паспорту ОСОБА_2 ;
- розпискою інформування та ознайомлення особи, про порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повністю та об`єктивно знайшла своє підтвердження в ході судового засідання.
Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вона своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне вчинення будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілому.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.
При обранні міри адміністративного стягнення, суд враховує особу порушника, ступінь її вини, майновий стан та приходить до переконання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
У п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить направлення кривдника на проходження програм для кривдників. Разом з тим, суб`єктами відповідальними за виконання програм для кривдників є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування, які організовують та забезпечують проходження кривдниками таких програм (ч. ч. 1, 2 ст. 28 згаданого Закону).
Відповідно до ч. ч. 6, 8, 9 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. У разі неявки кривдника для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження програми без поважних причин суб`єкти, відповідальні за виконання програм для кривдників, надають протягом трьох робочих днів письмове повідомлення про це уповноваженому підрозділу органів Національної поліції України для вжиття заходів. Притягнення кривдника до відповідальності за не проходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також відсутність в матеріалах справи достатніх доказів, які б свідчили про те, що вона систематично вчиняє домашнє насильство, тому суд не вбачає достатніх підстав для застосування положення ст. 39-1 КУпАП про проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Окрім того, в порядку ст. 40-1 КУпАП, з правопорушника ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню сума судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.27, 40-1, ч. 1 ст.173-2, ст. ст.283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати  ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 340,00 (триста сорок) гривень.
Штраф перерахувати на рахунок отримувача (стандартІВАN) UA048999980313020106000006741, Отримувач ГУК у Жит.обл/ТГ м.Олевськ/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37976485, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081100.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн, які перерахувати на рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, Отримувач ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), кодкласифікації доходів бюджету- 22030106.
Роз`яснити особі, щодо якої застосоване адміністративне стягнення, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:	  	Г.  П.  Нижник