МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
вул. Димитрія Ростовського, 35, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, тел. (063)069-85-65, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. Справа № 755/7799/25 
Провадження № 2/370/731/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючої судді Сініциної О.С., розглянувши у приміщенні суду у селищі Макарові Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики

у с т а н о в и в:

До Макарівського районного суду Київської області 22 липня 2025 року за підсудністю з Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача, адвоката Дзунзи Ольги Володимирівни надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 18 808,19 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Позов обґрунтований тим, що 03 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 798844, за умовами якого, товариство надало відповідачу кредит у розмірі 4 500 грн на умовах строковості – 30 днів, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відповідач, зі свого боку, свої обов`язки належним чином не виконала, не повернула у повному обсязі кредит, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість станом на 10 квітня 2025 року у розмірі 18 808,19 грн: 4 500 грн – основна сума заборгованості; 11 542,50 грн – заборгованість за процентами, інфляційне збільшення – 2 765,69 грн.
Між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» 
22 лютого 2021 року укладений Договір факторингу № 015-220221. Надалі ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило право вимоги на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на підставі Договору факторингу № 20240822/1 від 22 серпня 2024 року.
Згідно з Договором факторингу № 20240822/1 від 22 серпня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі, і до ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 798844 від 03.06.2020.
Суд ухвалою від 15 серпня 2025 року прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Від представника відповідача, адвоката Хижняк А.В. 01 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження реального розміру заборгованості за кредитним договором. Позивач не надав первинних документів, які підтверджували б виконання умов щодо надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом, зарахування зазначених коштів на відповідні рахунки та розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Крім того, вимоги про стягнення процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а нарахування інфляційного збільшення відбулося у порушення вимог Закону України від 15 березня 2022 року 
№ 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, яким доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
Щодо відступлення права вимоги до позивача, доказів повідомлення відповідача (отримання) повідомлення) про відступлення права вимоги боргу за кредитним договором суду не надано, а також вважає таку вимогу недійсною через відсутність дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Також, представник відповідача зазначила, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн є завищеним та неспівмірним із складністю із справою, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт та обсягом наданих адвокатом послуг у такій категорії справ.
На адресу суду, 08 вересня 2025 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що кредитний договір був укладений згідно із вимогами Закону України «Про електронну комерцію». Договір був підписаний одноразовим ідентифікатором, що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції укласти електронний договір. Сторони погодили умови щодо розміру та строку кредитного договору. Позивач надав належні докази, що підтверджують факт зарахування коштів на зазначений самою відповідачкою її картковий рахунок, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Щодо нарахування процентів згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, позивач зазначив, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки Договором № 798844 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 03.06.2020 визначено нарахування тих же процентів до договору після прострочення виконання грошового зобов`язання і такі становлять 1,9% в день, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Окрім того, 04.07.2020 був укладений Додатковий договір до Договору № 798844 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язань за кредитним договором, тож клієнт ініціювала продовження користування кредитом. Строк користування кредитом за Договором продовжений до 04.08.2020.
Водночас, відповідач не заперечує існування заборгованості за договором позики та не надала суду контррозрахунку заборгованості.
Крім того, представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву зазначила, що суду надані належні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Сіроко Фінанс», а надалі до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», Договори факторингу у встановленому порядку недійсними визнаними не були, а отже відсутні підстави вважати, що перехід права вимоги за спірним договором позики до позивача не відбувся.
Про зміну кредитора у зобов`язанні, відповідача повідомлено належним чином листом від 14.10.2024, направлений на адресу, зазначену відповідачем у відповідному розділі кредитного договору.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно із статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до приписів частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 Цивільного кодексу України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі 
№ 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений Договір 
№ 798844 про надання коштів на умовах фінансового кредиту.
Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання Кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, вказаний відповідачем НОМЕР_1 , на рахунок якої перераховано грошові кошти у розмірі 4 500 грн.
На умова Договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, а саме: строком на 30 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Занижена процентна ставка складає 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, який застосовується у межах строк надання кредиту, якщо у цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що йде за датою повернення кредиту, що вказана у графіку платежів, що свідчить, що між первісним кредитором та відповідачем виникли договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання кожним із сторін.
Крім того позивач для підтвердження позовних вимог долучив довідку що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.10.2024 №2643_241009093010 щодо зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 .
Надалі між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 04.07.2020 укладений Додатковий договір до Договору № 798844 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 03.06.2020, за яким строк дії договору продовжений на 30 днів до 04.08.2020.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав кредит у розмірі, погодженому сторонами.
За приписами частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно із статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Між первісним кредитором ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Сіроко Фінанс» 22 лютого 2021 року укладений Договір факторингу № 015-220221. Надалі ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило право вимоги на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на підставі Договору факторингу № 20240822/1 від 22 серпня 2024 року.
Згідно з Договору факторингу № 20240822/1 від 22 серпня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі, і до ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 798844 від 03.06.2020 (реєстр прав вимог № 20240822/1 від 22.08.2024). Загальна сума заборгованості – 16 042,50 грн, з яких: 4 500 грн – тіло кредиту, 11 542,50 грн – заборгованість за процентами за користування кредиту.
Наявні у матеріалах справи копії договорів факторингу та реєстри боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, у цьому випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Пунктом 1.3 договору сторони передбачили початковий строк кредитування тривалістю 30 днів, який надалі був продовжений на 30 днів на підставі додаткового договору.
Водночас, пунктом 3.1. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового користування кредитом є відкладальною обставиною, що має наслідком продовження строку користування кредитом.
Отже, на підставі вказаного пункту відбулася пролонгація договору та, як наслідок, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 05.08.2020 року до 02 листопада 2020 року. За таких обставин, нарахування відсотків за продовжений строк користування кредитними коштами, суд вважає правомірним. 
У матеріалах справи також міститься детальний розрахунок заборгованості, згідно з яким розрахунок суми інфляційного збільшення у розмірі 2 765,69 грн, розраховувався за період з дати виникнення простроченої заборгованості – 05.08.2020 по 23.02.2022, тому суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на порушення вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу, приписами якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року.
З огляду на таке, ураховуючи наявність у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованості за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 798844 від 03.06.2020 у розмірі 18 808,19 грн, з яких: 4 500 грн – основна сума заборгованості; 11 542,50 грн – заборгованість за процентами, інфляційне збільшення – 2 765,69 грн.
За приписами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з цим, з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі 
№ 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Ураховуючи заявлене клопотання представника відповідача щодо безпідставно завищеного розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлений позивачем розмір таких витрат є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому зменшує їх розмір до 5 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697) заборгованість у розмірі 18 808 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісім) грн 19 коп. та судові витраті зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн..
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація сторін:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», адреса: вул. С. Бандери, 87, офіс 54, м. Львів, 79013, код ЄДРПОУ 42655697;
- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.С. Сініцина