ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2026 р. справа № 300/607/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 28.11.2025 № 092650009295 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального стажу роботи періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989; до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.01.1998 по 27.05.2003 у ВЕО «Львівенерго» Бурштинській ДРЕС; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.11.2025 – дня звернення за пенсією. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуване рішення, оскільки безпідставно не зараховано позивачу до страхового стажу всі періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989 та пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.01.1998 по 27.05.2003 у ВЕО «Львівенерго» Бурштинській ДРЕС. Позивач зазначив, що працівник не повинен нести відповідальності за неточності чи помилки, допущені роботодавцем в заповненні трудової книжки чи уточнюючій довідці, а також за несвоєчасне проведення атестації робочих місць. При цьому, у спірному випадку слід врахувати пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, яким визначено необхідність застосування статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скористалося правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 20.02.2026. Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з мотивів, що відповідач діяв в межах повноважень та в спосіб, визначений чинним законодавством. Так, відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список № 2) становить 29 років 06 місяців. Водночас, страховий стаж позивача становить 19 років 09 місяців 06 днів. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списом №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список № 2) становить 12 років 06 місяців, в позивача наявний – 3 роки 10 місяців 16 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 14.09.1989, оскільки на першій сторінці трудової книжки наявне необумовлене виправлення по батькові, також на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну по батькові внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162, не в повному обсязі зазначено на підставі якого документу зроблено виправлення; період з 02.08.2006 по 03.06.2013, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України. На дату звернення за призначенням пенсії в позивача відсутній пільговий стаж 07 років 06 місяців та страховий стаж 29 років 06 місяців, а тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє (а.с. 67-76).
02.03.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.02.2026 № 0900-0902-8/9623 щодо позовної заяви, згідно якого представник третьої особи заперечив щодо задоволення позову. Так, представник третьої особи зазначив, що страховий стаж позивача становить 19 років 09 місяців 06 днів, а пільговий за Списком № 2 – 3 роки 10 місяців 16 днів, що є недостатньо для призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку в 57 років. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 14.09.1989, оскільки на першій сторінці трудової книжки наявне необумовлене виправлення по батькові, також на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну по батькові внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162, не в повному обсязі зазначено на підставі якого документу зроблено виправлення; період з 02.08.2006 по 03.06.2013, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України (а.с. 78-84).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.11.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та відповідними документами.
За результатом розгляду заяви позивача, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 28.11.2025 № 092650009295, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 12 років 06 місяців та страхового стажу 30 років. Згідно вказаного рішення відповідач встановив, що вік позивача 57 років. Страховий стаж позивача становить 19 років 09 місяців 06 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 – 03 роки 10 місяців 16 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 14.09.1989, оскільки на першій сторінці трудової книжки наявне необумовлене виправлення по батькові, також на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну по батькові внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162, не в повному обсязі зазначено на підставі якого документу зроблено виправлення; період з 02.08.2006 по 03.06.2013, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України (а.с. 17).
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.11.2025 № 092650009295 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати таке рішення та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального стажу роботи періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989; до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.01.1998 по 27.05.2003 у ВЕО «Львівенерго» Бурштинській ДРЕС; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.11.2025 – дня звернення за пенсією.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Cтаттю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Так, згідно пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
Відповідно до пункту 4.4 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В спірному випадку згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому на час звернення до пенсійного органу із заявою від 21.11.2025 позивач досяг 57 років.
Щодо наявності в ОСОБА_1 страхового стажу не менше 25 років, то згідно рішення від 28.11.2025 № 092650009295 про відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області підтвердило страховий стаж позивача 19 років 9 місяців 6 днів. Відповідно до розрахунку стажу, позивачу зараховано до страхового стажу такі періоди: з 13.11.1986 по 17.11.1988 – військова строкова служба; з 16.02.1995 по 31.12.1997, з 01.01.1999 по 27.05.2002, 28.05.2002 по 27.05.2003, з 09.02.2015 по 31.07.2015, з 01.09.2015 по 31.03.2020, з 01.06.2020 по 31.10.2025 (а.с. 18).
Щодо решти періодів роботи, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.09.1989, то такі періоди не зараховано позивачу до страхового стажу, оскільки на першій сторінці трудової книжки наявне необумовлене виправлення по батькові, також на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну по батькові внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162, не в повному обсязі зазначено на підставі якого документу зроблено виправлення; період з 02.08.2006 по 03.06.2013, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України (а.с. 17).
Суд звертає увагу на те, що у рішенні від 28.11.2025 № 092650009295 про відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області помилково зазначило серію трудової книжки ОСОБА_1 – НОМЕР_3 .
Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14.09.1989, копія якого наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 09.03.1989 по 11.08.1989 навчався в УКК треста «Івано-Франківськбуд»; з 21.08.1989 позивач прийнятий на посаду монтажника-жатрозварювальника залізобетонних конструкцій четвертого розряду в Проектно-будівельному об`єднанні треста «Івано-Франківськбуд»; з 28.08.1990 звільнений у зв`язку з переводом в дирекцію Бурштинського домобудівельного заводу; з 05.09.1990 прийнятий на посаду учня машиніста крана в Дирекцію Бурштинського заводу КПД-140; з 04.02.1991 переведений в цех комплектації на посаду машиніста крана четвертого розряду; з 18.11.1993 переведений на посаду стропальника третього розряду сировинно-транспортного цеху; Бурштинський завод КПД-140 з 26.04.1994 перейменовано у ВАТ «Домобудівник»; з 13.02.1995 звільнений по переводу в Енергоремонтне підприємство «Львівенерго»; з 16.02.1995 прийнятий в котельноремонтний цех в Енергоремонтне підприємство «Львівенерго» на посаду слюсара четвертого розряду по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів; з 31.12.1997 звільнений у зв`язку з переведенням на Бурштинську ТЕС; з 01.01.1998 прийнятий по переведенню в цех централізованого ремонту Бурштинської ДРЕС ВЕО «Львівенерго» на посаду слюсара з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів п`ятого розряду, дільниці з ремонту устаткування гідрошлаковидалення; з 27.05.2003 звільнений за власним бажанням; з 02.08.2006 прийнятий на посаду стропальника 4-го розряду в ПФ «Галицький Двір»; з 05.05.2009 переведений на посаду машиніста баштового крана; з 03.06.2013 звільнений за власним бажанням; з 09.02.2015 прийнятий на посаду машиніста баштового крана в ПФ «Галицький Двір» (а.с. 20-23).
Вищевказані записи в трудовій книжці здійснено відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та не викликають будь-яких сумнівів в достовірності таких записів, оскільки записані акуратно, є чіткими, зрозумілими та містять всю необхідну інформацію, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працював позивач, а також зазначено на підставі яких наказів позивач звільнений з роботи, містить відтиск печаток підприємств та підпис уповноважених осіб роботодавця. 
Що стосується доводів відповідача про те, що на першій сторінці трудової книжки наявне необумовлене виправлення по батькові, також на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну по батькові внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 №162, не в повному обсязі зазначено на підставі якого документу зроблено виправлення, то суд звертає увагу на таке.
На першій сторінці трудової книжки  ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14.09.1989 в графі «по батькові» міститься запис « ОСОБА_2 ». Перші три літери вказаного слова виділяються жирнішим лініями, однак дають змогу чітко та однозначно встановити «по батькові» власника трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989.
При цьому, «по батькові» позивача співпадає з відомостями, які містяться в інших документах, долученими до заяви від 21.11.2025 про призначення пенсії, та відповідає в хронологічному порядку обставинам роботи ОСОБА_1 щодо періодів та місць роботи із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989.
Також на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989 міститься засвідчений відтиском печатки роботодавця запис: «Виправленому на Мирославович вірити» (а.с. 20).
Суд звертає увагу на те, що пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок “Про трудові книжки робітників і службовців” від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14.09.1989 оформлена відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, оскільки містить інформацію стосовно вищевказаних періодів роботи позивача, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працював позивач, а також зазначено на підставі якого наказу позивач звільнений з роботи, містить відтиск печатки підприємства та підпис директора.
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд вважає, що заперечення відповідача щодо наданої позивачем трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії позивача. 
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17.
Щодо доводів відповідача про те, що в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків за період з 02.08.2006 по 03.06.2013, то суд вказує на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із статтею 20 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною другої статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до статті 106 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Отже, посадові особи таких страхувальників, відповідальні за сплату страхованих внесків, в разі їх несплати, несуть передбачену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність, а пенсійний орган застосовує до страхувальників фінансові санкції та здійснює заходи щодо стягнення такої заборгованості зі сплати страхових внесків.
Тобто щодо періодів трудової діяльності після 1 липня 2000, то Верховний Суд при застосуванні норм Закону “Про пенсійне забезпечення” (статті 56), Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (статті 20, 24, 40, 106) дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Невиконання підприємством-страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавляти соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. Протилежний підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. 
Отже, ОСОБА_1 не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду її роботи. 
Аналогічні висновки містять Постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 20 березня 2019 у справі № 688/947/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а, від 17 листопада 2021 року у справі № 242/5635/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17).
З огляду на вищевказані обставини, відповідач безпідставно відмовив в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 усіх періодів, про які є записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 14.09.1989.
З огляду на те, що частина з таких періодів уже зарахована до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком стажу (а саме: з 16.02.1995 по 31.12.1997, з 01.01.1999 по 27.05.2002, 28.05.2002 по 27.05.2003, з 09.02.2015 по 31.07.2015, з 01.09.2015 по 31.03.2020, з 01.06.2020 по 31.10.2025 (а.с. 18), то з метою уникнення подвійного зарахування одних і тих же періодів роботи на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.09.1989, відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу також ті періоди роботи, які залишились незараховані згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 , а саме: з 21.08.1989 по 28.08.1990, з 05.09.1990 по 13.02.1995, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 02.08.2006 по 03.06.2013, з 01.08.2015 по 31.08.2015, з 01.04.2020 по 31.05.2020.
Після зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивача, загальний страховий стаж ОСОБА_1 становитиме не менше 25 років, що є однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Що стосується пільгового стажу за Списком № 2, то згідно розрахунку стажу позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 такі періоди: з 16.02.1995 по 31.12.1997, з 28.05.2002 по 27.05.2003, що разом становить 03 роки 10 місяців 16 днів (а.с. 18).
Натомість, згідно позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період його роботи з 01.01.1998 по 27.05.2003 у ВЕО «Львівенерго» Бурштинській ДРЕС.
Таким чином, частина з періоду роботи з 01.01.1998 по 27.05.2003 у ВЕО «Львівенерго» Бурштинській ДРЕС позивачу уже зарахована до пільгового стажу за Списком № 2, а саме: з 28.05.2002 по 27.05.2003. Спірною залишається лише частина періоду з 01.01.1998 по 27.05.2002.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки правонаступників.
Суд зазначає, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.09.1989 містять відомості за спірний період, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2.
Водночас, позивач надав пенсійному органу разом із заявою від 21.11.2025 про призначення пенсії довідку Відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» від 15.10.2025 № 115/77 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно якої ОСОБА_1 працював повний робочий день в цеху централізованого ремонту Бурштинської ТЕС і за період з 28.05.2002 по 27.05.2003 був постійно та безпосередньо зайнятий протягом повного робочого дня у технологічному процесі виробництва електроенергії за посадою слюсар з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів, дільниця з ремонту устаткування гідрошлаковидалення КТЦ, що передбачена Списком № 2 розділ ХІІІ Електростанці, енергопоїзди, паросилове господарство, підрозділ а) робітники, код КП 2140000а-18455, 13а-3б, підстава постанова КМУ № 162 від 11.03.1994, постанова КМУ № 36 від 16.01.2003, за період з 28.02.2002 по 27.05.2003, що становить 11 місяців 30 днів. Вперше проведена атестація робочих місць в 2002 році, наказ № 363 від 28.05.2002. Відпустка без збереження заробітної плати не надавалась. Підстава для видачі: особова карточка Т2, наказ 832-к від 31.12.1997, наказ № 698-к від 27.05.2003 (а.с. 24).
Суд звертає увагу на те, що позивач займав посаду слюсара з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів п`ятого розряду, дільниці з ремонту устаткування гідрошлаковидалення в цех централізованого ремонту Бурштинської ДРЕС ВЕО «Львівенерго», яка передбачена Списком № 2, в період з 01.01.1998 по 27.05.2003, однак до пільгового стажу зараховано лише частину із вказаного періоду перебування на такій посаді з 28.05.2002 по 27.05.2003.
Це пов`язано з тим, що лише наказом Бурштинської теплової електростанції ВАТ «Західенерго» від 28.05.2002 № 363 «Про надання пільг та компенсацій згідно атестації робочих місць за умовами праці», затверджено перелік робочих місць, професій і посад, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 30-31).
Суд звертає увагу на те, що згідно карти умов праці № 39 за посадою слюсар з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів, яку займав ОСОБА_1 з 01.01.1998 по 27.05.2003, містить висновок про відповідність посади Списку № 2. При цьому, зазначено дати проведених досліджень 09.12.1999, 18.11.1998, 18.11.1998, 09.12.1999, 09.04.2001, тобто в період, коли позивач уже займав посаду слюсар з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів, однак такий період не зарахований до пільгового стажу (а.с. 35-38).
Окрім цього, в матеріалах справи міститься копія висновку № 189 від 26.07.1999 експертизи якості проведеної атестації робочих місць за умовами праці та правильності застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пільгову пенсію за віком на Бурштинській ТЕС (а.с. 39) та наказ Бурштинської ДРЕС ВЕО «Львівенерго» від 31.05.1994 № 149 «Про надання пільг згідно атестації робочих місць за умовами праці» (а.с. 40), яким затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників.
Так, в переліку робочих місць, професій і посад, яким підтверджено право на пільгове забезпечення та які підтвердили список № 2, який є додатком до наказу Бурштинської ДРЕС ВЕО «Львівенерго» від 31.05.1994 № 149 «Про надання пільг згідно атестації робочих місць за умовами праці», в цеху централізованого ремонту щодо робіт з ремонту котельного устаткування в КТЦ передбачено посаду слюсар з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів, яку віднесено до списку № 2 за кодом 18455 (а.с. 41-42).
Таким чином, за результатами проведення первинної атестації робочих місць на Бурштинській ДРЕС на підставі наказу від 12.01.1993 № 6, підтверджено те, що посада слюсар з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів, яку займав ОСОБА_1 з 01.01.1998 по 27.05.2003, відносилась до посад за Списком № 2 і давала право на пільгове пенсійне забезпечення працівників.
Також, наказом Бурштинської теплової електростанції ВАТ «Західенерго» від 28.05.2002 № 363 «Про надання пільг та компенсацій згідно атестації робочих місць за умовами праці» підтверджено те, що посада слюсар з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів, яку займав ОСОБА_1 з 01.01.1998 по 27.05.2003, відносилась до посад за Списком № 2 і давала право на пільгове пенсійне забезпечення працівників.
Умови праці за посадою слюсара з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів в період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1998 по 27.05.2003 залишилися незмінними, а незарахування частини такого періоду до пільгового стажу позивача пов`язане із несвоєчасно проведеною черговою атестацією такого робочого місця.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.
Проте, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на працівника (позивача у цій справі), зокрема, як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За таких обставин, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а, в якій, з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
При цьому Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, період роботи позивача з 01.01.1998 по 27.05.2002 в цеху централізованого ремонту Бурштинської ДРЕС ВЕО «Львівенерго» на посаді слюсара з ремонту устаткування котельних і пилопідготовчих цехів п`ятого розряду, дільниці з ремонту устаткування гідрошлаковидалення, підлягає зарахуванню позивачу до пільгового стажу за Списком № 2.
Суд зазначає, що враховуючи до пільгового стажу за Списком № 2 вищевказаний період роботи позивача з 01.01.1998 по 27.05.2002 та період роботи за Списком № 2, який визнаний пенсійним органом (03 роки 10 місяців 16 днів), загальний стаж роботи позивача за Списком № 2 становить не менше 7 років 6 місяців. 
З огляду на те, що стаж роботи позивача за Списком № 2 становить не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої шкідливої роботи, тобто на 3 роки від загального пенсійного віку 60-ти років.
Отже, позивач має необхідний стаж зі шкідливими умовами праці (7 років 6 місяців), для призначення пенсії на пільгових умовах, достатній вік (57 років) та страховий стаж не менше 25 років.
Оскільки позивач має необхідний стаж зі шкідливими умовами праці для призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, достатній вік та загальний страховий стаж, то позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Надаючи оцінку факту порушеного права позивача, враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, оскільки, згідно ч. 5. ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту у цій справі суду слід: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 28.11.2025 № 092650009295; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 21.08.1989 по 28.08.1990, з 05.09.1990 по 13.02.1995, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 02.08.2006 по 03.06.2013, з 01.08.2015 по 31.08.2015, з 01.04.2020 по 31.05.2020, та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.01.1998 по 27.05.2002; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 21.11.2025.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 28.11.2025 № 092650009295.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 21.08.1989 по 28.08.1990, з 05.09.1990 по 13.02.1995, з 01.01.1998 по 31.12.1998, з 02.08.2006 по 03.06.2013, з 01.08.2015 по 31.08.2015, з 01.04.2020 по 31.05.2020, та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.01.1998 по 27.05.2002.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 21.11.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.