РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року	селище Петрове  	Справа № 941/1381/25	
 		Провадження № 2-о/941/2/26	

Петрівський районний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді - Колесник С. І.
при секретарі - Проценко К.В.
з участю: заявника - ОСОБА_1 
представника заявника - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в селищі Петрове Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб - Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, Державної установи «Петрівська виправна колонія №49», про встановлення факту, що має юридичне значення,  -
ВСТАНОВИВ:
Представник заявника в електронній формі, через систему «Електронний суд», звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, якою прохала встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, на території України за станом на 24 серпня 1991 року в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженкою селища Зуя, Білогірського району, Автономної Республіки Крим, за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлення даного факту необхідне заявнику для подальшого звернення до територіального підрозділу Державної міграційної служби України для отримання паспорта громадянина України.
Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року відкрито окреме провадження у справі та витребувано заявлені стороною заявника докази. 
В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали повністю.
Представник заінтересованої особи - Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву в якій прохав суд слухати справу без його участі, крім того подав письмові пояснення в яких зазначив, що при зверненні заявника до територіального підрозділу ЦПМУ ДМС з питання встановлення належності до громадянства України, йому необхідно надати, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 року або факту його проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991 року або судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року його батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким він в неповнолітньому віці постійно проживав на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року.
Представник заінтересованої особи - ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Заслухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, про що зроблено актовий запис №253 від 29.01.1987 року. Відповідно до даного актового запису батьком зазначено ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Хаджибейським відділом ДРАЦС у м. Одеса ПМУ МУ (м. Одеса) 01 липня 2025 року.
Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00052735884 від 31.07.2025 року, батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , росіянин, проживав з 1951 року за адресою: АДРЕСА_1 . Батько заявника помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, про що зроблено актовий запис №913 від 02.03.1998 року, причина смерті цероз печінки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть батька серії НОМЕР_2 від 11.10.2002 року.
Також згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00056316918 від 04.02.2026 року щодо актового запису про смерть № 913, складеного 02.03.1998 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономної Республіки Крим на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , росіянка, проживала з 1974 року за адресою: АДРЕСА_1 . Мати заявника була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Центральним РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму, 24.12.2002 року. Місце реєстрації ОСОБА_3 відповідно до паспорта з 24.05.1991 року значиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00056318512 від 04.02.2026 року щодо актового запису про шлюб № 39, складеного 12.01.1979 року відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим встановлено, що між гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 було укладено шлюб 12.01.1979 року.
Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, направленого до суду на виконання ухвали суду від19.01.2026 року, встановлено, що в результаті перевірки, за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, заяви про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено.
Факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 , на території України підтверджується відповіддю Департаменту інформатизації МВС України № 1020/16-2025 від 14.04.2025 року, яка підтверджує його притягнення до кримінальної відповідальності в періоди:
09.09.2003 року засуджений Центральним районним судом м. Сімферополя за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 153, ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, а 21.10.2008 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання;
01.06.2009 року засуджений Центральним районним судом м. Сімферополя за ч.2 ст.15, ч.4 ст. 152 КК України до 9 років позбавлення волі, а 05.12.2017 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання;
09.01.2024 року засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки;
28.05.2024 року засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Петрівська виправна колонія № 49». 
Паспорт громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна не отримував. 
Для документування заявник через адміністрацію установи, де відбував покарання в серпні 2025 року звернувся до Петрівського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби. Відповідно до відповіді № 3530-284/3530.1-25 від 27.08.2025 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до органів суду для встановлення юридичного факту постійного проживання в неповнолітньому віці разом з батьками на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Після чого заявник може подати матеріали до органів Державної міграційної служби для оформлення довідки про належність до громадянства України. 
Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. 
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами ; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. 
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» громадянства України є підставою для оформлення належності до відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. 
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. 
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України набрання чинності (24 серпня 1991 року) або Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. 
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі- Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. 
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. 
Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
На підставі встановлених судом обставин, суд вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, на території України за станом на 24 серпня 1991 року в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженкою селища Зуя, Білогірського району, Автономної Республіки Крим, за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, на підставі викладеного, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.315 та ст.ст.263, 264, 265, 268 ЦПК України, - 
УХВАЛИВ:
Заяву задовільнити.
Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, на території України за станом на 24 серпня 1991 року в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженкою селища Зуя, Білогірського району, Автономної Республіки Крим, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення складено 13 березня 2026 року.

Суддя С. І. Колесник