Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Справа№200/9718/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Галатіної О.О. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, в якому просила суд:
визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №023830035273 від 05.12.2025 про відмову у призначенні пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 01.12.2025 та призначити пенсію за віком з 22.10.2025 р. громадянці України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувавши до трудового та страхового стажу для права на призначення пенсії не враховані періоди роботи: з 24.04.1990 по 11.01.1997, з 12.09.1999 по 01.04.2000, а також періоду перебування на обліку в Державному Центрі зайнятості на період отримання допомоги по безробіттю з 24.09.2003 по 21.03.2004.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії Позивачу. Поряд із цим, до страхового стажу не зараховано певні періоди роботи Позивача. 
Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/9718/25. 
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Витребувано від Відповідача:
- матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.
Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.
Відповідачем – ГУ ПФУ в Хмельницькій області до суду було надано відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зокрема, зазначивши, що до страхового стажу позивачки не враховано періоди роботи: - з 24.04.1990 по 11.01.1997 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 27.07.1981, оскільки наявні розбіжності між датою звільнення «11.01.1997» та датою наказу про звільнення «21.08.1997» - з 12.09.1999 по 01.04.2000, оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу. Періоди роботи зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб з 01.09.1999 по 31.12.1999. - з 24.09.2003 по 21.03.2004, оскільки виплата матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає соціальному страхуванню. Зазначає, що в діях органів Пенсійного фонду України не вбачається будь-якої неправомірності, при обчисленні розміру страхового стажу застосовано норми чинного законодавства.
У відповіді на відзив Позивач підтримала доводи, що викладені у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги. 
Суддя Галатіна О.О. з 09 лютого 2026 по 13 лютого 2026 перебувала на курсах підвищення кваліфікації в Національній школі суддів України. Дана справа розглядається невідкладно після проходження нею вказаних курсів.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про про розгляд справи №200/9718/25 з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції в порядку ст. 195 КАС України.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області області про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі №200/9718/25.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи. 
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 01.12.2025 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058–IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до Постанови № 25-1 за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення №023830035273 від 05.12.2025 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.
Відповідно до вищезазначеного рішення зазначено, що вік заявниці - 60 років.
Страховий стаж складає 27 років 9 місяців 18 днів. 
Результати розгляду документів доданих до заяви: 
- період роботи з 24.04.1990 по 11.01.1997 відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 27.07.1981, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення «11.01.1997» та датою наказу про звільнення «21.08.1997»;
- період роботи з 12.09.1999 по 01.04.2000, оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу. 
Періоди роботи зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб з 01.09.1999 по 31.12.1999.
- період з 24.09.2003 по 21.03.2004, оскільки виплата матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає соціальному страхуванню.
Відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) в частині спірних періодів до страхового стажу зараховано періоди:
- з 18.01.1991 по 17.01.1994 - догляд за дитини до 3 років;
- з 01.09.1999 по 31.12.1999.
Решта спірних періодів не зараховано до стражу позивача. 
Згідно трудової книжки НОМЕР_2 (в частині спірних періодів) ОСОБА_1 :
- з 20.04.1990 року по 11.01.1997 року працювала на посадах робітниця рослинницької бригади відділення № 2, доярки відділення №2;
- з 12.09.1999 року по 01.04.2000 року працювала на посаді доярки в КСП "ПРЕЧИСТІВСЬКЕ";
- з 24.09.2003 року по 21.03.2004 року отримувала допомогу по безробіттю.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України “Про пенсійне забезпечення”.
Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2статті 4 КАС України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”). 
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як вже встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача з 24.04.1990 по 11.01.1997 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 27.07.1981, оскільки наявні розбіжності між датою звільнення «11.01.1997» та датою наказу про звільнення «21.08.1997», з 12.09.1999 по 01.04.2000, оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, а також з 24.09.2003 по 21.03.2004, оскільки виплата матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає соціальному страхуванню. 
Згідно трудової книжки НОМЕР_2 (в частині спірних періодів) ОСОБА_1 :
- з 20.04.1990 року по 11.01.1997 року працювала на посадах робітниця рослинницької бригади відділення № 2, доярки відділення №2;
- з 12.09.1999 року по 01.04.2000 року працювала на посаді доярки в КСП "ПРЕЧИСТІВСЬКЕ";
- з 24.09.2003 року по 21.03.2004 року отримувала допомогу по безробіттю..
Суд зазначає, що УПФ не враховані положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Суд звертає увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 30 листопада 2018 року у справі №235/4179/17.
Крім того, відповідно до підпункту «е» пункту 2.19 Інструкції №58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи, зокрема, безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю - заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-XII (у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, зареєстрованим на загальних підставах у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, визнані у встановленому порядку безробітними і мають право на одержання допомоги по безробіттю, гарантується її виплата у розмірі не менше 50 процентів середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи, але не більше середньої заробітної плати, що склалася в народному господарстві відповідної області за минулий місяць, і не нижче встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, якщо громадянин протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працював не менше 26 календарних тижнів.
Виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного (підпункти «а» пункту 1 статті 30 цього Закону).
Судом встановлено, в зазначеній трудовій книжці наявні записи про початок отримання позивачем допомоги по безробіттю та записи про дату припинення такої допомоги.
Доказів протилежного відповідачем не надано та не доведено.
Крім того, на переконання суду, відповідач, у разі незгоди з відомостями, зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень, наданих йому частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, зокрема, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень скористався таким правом.
У даному випадку позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не отримало (не витребувало) та не перевірило підтверджуючі документи про страховий стаж позивача. Відповідачем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.
Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку наданих позивачем документів, не забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача та передчасні висновки про недостатність у позивача страхового стажу для призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано позивачу до його страхового стажу періоди роботи з 24.04.1990 по 11.01.1997, з 01.01.2000 по 01.04.2000 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.09.2003 по 21.03.2004.
В частині зарахування до страхового стажу спірного періоду з 12.09.1999 по 31.12.1999 позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказаний період вже зараховано до страхового стажу позивача, що підтверджується його розрахунком стажу (форма РС-право).
Незарахування спірних періодів стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
Відтак, суд висновує, що відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення №023830035273 від 05.12.2025.
З огляду на зазначене, оскільки факт отримання позивачем допомоги по безробіттю та перебування на роботах, що дають право на призначення пенсії підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення №023830035273 від 05.12.2025про відмову в призначенні пенсії Позивачці прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, після скасування судом рішення, саме відповідач зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального страхового стажу позивача спірні періоди.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).
«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.
Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.
З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.
Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи викладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунку) пенсії та визначення наявності підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, зарахувавши до страхового стажу періодів її роботи з 24.04.1990 по 11.01.1997, з 01.01.2000 по 01.04.2000 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.09.2003 по 21.03.2004, з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні. 
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що фактично, позовні вимоги задоволені, оскільки дії/бездіяльність (в даному випадку в контексті спірного рішення №023830035273 від 05.12.2025) відповідача визнано протиправним, а зобов`язання вчинити певні дії є похідною вимогою, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №023830035273 від 05.12.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, зарахувавши до страхового стажу періодів її роботи з 24.04.1990 по 11.01.1997, з 01.01.2000 по 01.04.2000 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.09.2003 по 21.03.2004, з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя О.О. Галатіна