ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Дніпро Справа № 908/2919/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Давиденко І.В.) від 22.01.2025р. у справі № 908/2919/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 42399676)
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа" (71600, Запорізька обл., Василівський район, м. Василівка, вул. Шевченка, буд. 85А, ідентифікаційний код 05541137)
про стягнення 10 200 689,28 грн., -   

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа" про стягнення 10 200 689,28 грн, з яких: 7 672 428,79 грн основного боргу за Договором постачання природного газу № 2550-НГТ-13 від 21.07.2021, 564 708,87 грн – 3 % річних, 1 963 551,62 грн втрат від інфляції.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.01.2025р. у справі № 908/2919/24:
- позов задоволено частково;
- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 2 794 432 грн 80 коп. – основного боргу, 210 203 грн 72 коп. – 3 % річних, 774 821 грн 65 коп – втрат від інфляції, 45 353 грн 51 коп. судового збору;
- в іншій частині позову – відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тими обставинами, що з огляду на приписи Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" позивач з березня по квітень 2022 року не мав права постачати природний газ відповідачу на тимчасово окуповану територію. Сформовані та підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу за березень та квітень 2022 року є нікчемними, такими що не мають жодних правових наслідків. За викладеного, суд відмовив у стягненні заборгованості за вказані місяці та нарахованих на неї штрафних санкцій. Суд задовольнив вимоги про стягнення боргу, який виник до моменту окупації – за лютий 2022 року та нараховані на нього 3% річних та інфляційні втрати згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.01.2025р. у справі № 908/2919/24 в частині відмови у стягненні коштів у загальному розмірі 6 421 231,11 грн, із яких 4 877 995,99 грн основного боргу, відсотки річних у сумі 354 505,15 грн, інфляційні втрати у сумі 1 188 729,97 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тими обставинами, що територія на якій знаходиться відповідач визнана тимчасово окупованою в умовах воєнного стану, з чого вбачається, що положення статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на такі території за рішенням Кабінету Міністрів України. Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 не є рішенням Кабінету Міністрів України, тому суд безпідставно застосував наказ та відмовив у позові в частині вимог.
Окрім того, матеріалами справи підтверджується що відповідач здійснював господарську діяльність, споживав природний газ, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, які сторонами підписані без зауважень; останній платіж за спожитий природний газ було здійснено 21.04.2022.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, її розгляд призначено в судове засідання на 24.06.2025 о 9:40 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 провадження за апеляційною скаргою зупинено до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2025 поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 25.02.2026 о 14:40 год. 
Після поновлення провадження у справі позивачем були подані додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що Кабінетом Міністрів України було прийнято ряд постанов, якими на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та інших постачальників природного газу було покладено спеціальні обов`язки постачання природного газу без жодних застережень та заборон щодо окупованих територій.
Окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення будь-яких обмежень господарської діяльності на цих територіях не приймалося.
У справах №910/9680/23 і №908/1162/23 не встановлювалися обставини покладення спеціальних обов`язків постачання природного газу на сторони у справі. 
Справи №908/1162/23 та № 910/9680/23 не є подібними ані за правовим, ані за змістовим, ані за суб`єктним, ані за об`єктним критеріями.
Крім того слід врахувати, що одномоментно припинити постачання газу споживачу неможливо. Процедура припинення (обмеження) постачання газу регламентована Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільних систем, Правилами постачання природного газу. Окрім того, відповідно до пункту 3 розділу 6.2 Договору споживач самостійно припиняє/обмежує споживання газу у разі обставин передбачених Договором або законодавством.
05.02.2026 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки ухвалою від 22.01.2026 Велика Палата Верховного Суду повернула справу № 280/5808/23 відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, у судові засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка відповідача в судове засідання обов`язковою, а його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника відповідача.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Василівкатепломережа" (споживач) укладено Договір постачання природного газу № 2550-НГТ-13.
Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
У пп. пп. 2.1.1, 2.1.2, п. 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 23.10.2021) сторони визначили, що постачальник передає споживачу на умовах замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з червня 2021 до червня 2024, а саме з червня 2021 до червня 2022 в кількості 1912,314 тис. куб.м., в тому числі по місяцях. На період з червня 2022 року до червня 2023 року та на період з червня 2023 до червня 2024 року замовлені обсяги визначаються сторонами окремими додатковими угодами.
Пунктом 3.5 Договору та п. 3.5.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 23.10.2021) закріплено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник протягом 3-х робочих днів готує та надає споживачу по два примірники актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника, а саме: акт на передачу Обсягу І (фіксованого), акт на передачу Обсягу ІІІ (фіксованого) та акт на передачу Обсягу ІІ. При цьому сторони, в першу чергу оформляють передачу обсягу І фіксованого та Обсягу ІІІ фіксованого природного газу в обсягах, які не можуть перевищувати зазначені в підпункті 2.1.1. пункту 2.1 Договору за відповідні значення у відповідному розрахунковому періоді. Різниця між фактично використаним споживачем обсягом газу за відповідний період та Обсягом І (фіксованим) та Обсягом ІІІ фіксованого оформлюється актом приймання-передачі, як Обсяг ІІ. 
Згідно з п.3.5.3 Договору Споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. 
У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту, ненадання письмової обґрунтованої відмови проти підписання акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим, узгодженим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього договору.
Згідно з п. 5.1 Договору (у редакції додаткової угоди № 11 від 01.10.2021 до Договору), оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа включно місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Додатковою угодою № 11 від 06.01.2022 до Договору сторони виклали пункт 5.1 в іншій редакції, встановивши, що оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється споживачем включно грошовими коштами в наступному порядку:
5.1.1 Оплата вартості обсягу природного газу, що фактично був переданий постачальником у розрахунковому періоді відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу, окрім Обсягу І фіксованого, здійснюється споживачем в повному обсязі (100 % вартості) до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;
5.1.2 Оплата 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту приймання –передачі природного газу Обсягу І фіксованого здійснюється споживачем до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу.
5.1.3 Остаточний розрахунок за фактично переданий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % вартості фактично переданого природного газу Обсягу І (фіксованого).
5.1.4 У разі відсутності акту/актів приймання – передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 Договору 
Відповідно п. 7.2 Договору (у редакції додаткової угоди № 5 від 01.10.2021), у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого плату же за кожний день прострочення.
Згідно з п. 13.1 Договору, він набирає чинності з дати його укладання і діє до 30.06.2024 включно, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.
Позивачем до матеріалів справи надано копії актів приймання-передачі природного газу:
- від 31.10.2021 за період: жовтень 2021 на суму 117 588,17 грн.;
- від 31.10.2021 за період: жовтень 2021 на суму 284 230,78 грн.;
- від 30.11.2021 за період: листопад 2021 на суму 1 650 521,37 грн.;
- від 30.11.2021 за період: листопад 2021 на суму 1 305 737,25 грн.;
- від 31.12.2021 за період: грудень 2021 на суму 2 101 927,42 грн.;
- від 31.12.2021 за період: грудень 2021 на суму 1 915 213,81 грн.;
- від 31.01.2022 за період: січень 2022 на суму 2 347 501,27 грн.;
- від 31.01.2022 за період: січень 2022 на суму 185 434,07 грн.;
- від 31.01.2022 за період: січень 2022 на суму 1 877 454,82 грн;
- від 28.02.2022 за період: лютий 2022 на суму 2 035 287,80 грн;
- від 28.02.2022 за період: лютий 2022, з урахуванням коригуючого акту від 25.04.2022, на суму 1 467 467,64 грн;
- від 31.03.2022 за період березень 2022, з урахуванням коригуючого акту від 25.04.2022, на суму 2 086 373,47 грн;
- від 31.03.2022 за період березень 2022, з урахуванням коригуючого акту від 25.04.2022, на суму 1 324 086,95 грн;
- від 31.03.2022 за період березень 2022, з урахуванням коригуючого акту від 25.04.2022, на суму 67,74 грн;
Таким чином, загалом, згідно вказаних актів, оплата за поставлений газ становить 19 867 037,75 грн.
Усі перелічені вище акти приймання-передачі природного газу, сторонами підписані без зауважень та заперечень.
Згідно інформації, наданої АТ "Державний ощадний банк України" від 01.04.2024 вих. № 16/2-09/40653/2024 та від 05.04.2024 вих. № 15932/10064/2024, відповідачем у період з 21.07.2021 по 26.03.2023 та з 21.07.2021 по 26.03.2024, було перераховано позивачу оплату за природний газ у загальній сумі 12 194 608,96 грн.
Відповідно до матеріалів справи та поданого позивачем розрахунку заборгованості, у відповідача виник борг за поставлений природний газ в лютому 2022 в розмірі 2 794 432,80 грн, в березні 2022 в розмірі 4 877 928,25 грн, в квітні 2022 в розмірі 67,74 грн, що разом складає 7 672 428,79 грн.
Невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань щодо оплати стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 509 вказаного Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 вказаного Кодексу).
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За змістом частини 1 статті 12 Закону України "Про постачання природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Правовідносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.
Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання. Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (п. 10 розділу ІІ Правил).
У статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості за природний газ, поставлений у березні та квітні 2022 року на суму 4 877 995,99 грн, нарахованих на цю суму 3 % річних у сумі 354 505,15 грн, інфляційних втрати у сумі 1 188 729,97 грн., а також які є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів зазначає таке.
Місцезнаходженням відповідача згідно з договором було м. Василівка Василівського району Запорізької області.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, датою тимчасової окупації Василівської міської територіальної громади Василівського району Запорізької області визначено 26.02.2022.
Така дата була визначена і в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом №309 від 22.12.2022 року.
Відповідно до ст. 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 року у справі №908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.
Об`єднана палата зазначила, що у справі №908/1162/23, як і у справі №910/9680/23 (від висновків Верховного Суду в якій пропонується відступити), йдеться про діяльність, що підпадає під ознаки, наведені у частині другій статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"; окрім того, в обох справах йдеться про території, окуповані з лютого 2022, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24 лютого 2022 року. Тобто правовідносини у цих справах є подібними за критерієм здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території і доводи касаційної скарги ґрунтуються на застосуванні тих самих приписів Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 року №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу №309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією".
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон №1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі №908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема дійшов висновку, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 №2764-ІХ частину третю статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" №3050-IX від 11.04.2023 року) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 року ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
06.12.2022 року Кабінет Міністрів України затвердив постанову "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 року №2217-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України" правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене, у постанові у справі №908/1162/23 Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Колегія суддів також враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №908/1162/23 відповідно до положень ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм.
Таким чином, враховуючи, що окупація території місцезнаходження відповідача 26.02.2022 року є загальновідомим фактом (підтвердженим до того ж Кабінетом Міністрів України), а також положення ст. 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", позивач у даний період не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання на окуповану територію товарів і послуг, в тому числі природного газу.
Відтак, доводи позивача про недотримання споживачем порядку припинення постачання природного газу колегією суддів спростовуються вищенаведеним.
З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлений газ у березні та квітні 2022 року на суму 4 877 995,99 грн, є законним та обґрунтованим, оскільки у вказаний період територія місцезнаходження відповідача була окупована.
У зв`язку з відсутністю основного зобов`язання, суд першої інстанції також вірно відмовив і у акцесорних вимогах про стягнення 3% річних у сумі 354 505,15 грн та інфляційних втрат у сумі 1 188 729,97 грн. нарахованих у зв`язку з простроченням боргу.
Колегія суддів не переглядає рішення в частині стягнення заборгованості за лютий 2022 року та нарахувань на неї згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; рішення не оскаржувалось сторонами у вказаній частині, тоді як згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Також, апеляційний суд відхиляє посилання позивача на ті обставини, що стаття 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не узгоджується з окремими нормативно-правовими актами, що є спеціальними безпосередньо для такої господарської діяльності як постачання природнього газу, зокрема, з вимогами Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України постановою від 06.03.2022 № 222, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 637, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812.
За доводами позивача вказаними постановами Кабінету Міністрів України на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та інших постачальників природного газу було покладено спеціальні обов`язки постачання природного газу без жодних застережень та заборон щодо окупованих територій.
Відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про правотворчу діяльність" законодавство України - це взаємопов`язана та упорядкована система нормативно-правових актів України і чинних міжнародних договорів. Законодавство України структурується від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили з урахуванням засад конституційного ладу в Україні, компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначеної Конституцією України та (або) законом, інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
Стаття 19 Закону України "Про правотворчу діяльність" визначає юридичну силу та ієрархію нормативно-правових актів та регламентує, що юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із засад конституційного ладу в Україні, компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом та інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
У пункті 3 частини 2 статті 19 Закону України "Про правотворчу діяльність" визначено, що, з урахуванням вимог частини першої цієї статті в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів, зокрема, закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.
Водночас, до нормативно-правових актів, зазначених у пунктах 4-13 частини 2 статті 19 Закону України "Про правотворчу діяльність" відносяться постанови Кабінету Міністрів України (пункт 5), накази міністерств (пункт 6) та нормативно-правові акти інших державних органів (пункт 7).
Таким чином, з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, та враховуючи приписи статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" про заборону передачі газу на тимчасово окуповану територію (і така заборона має абсолютний характер), суд відхиляє аргументи скаржника щодо неузгодженості зазначеної норми з вищевказаними постановами Кабінету Міністрів України.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.01.2025р. у справі № 908/2919/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.01.2025р. у справі № 908/2919/24 – залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 02.03.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков