Справа № 369/15721/25
Провадження № 2/369/5928/26
РІШЕННЯ
Іменем України

20.03.2026         м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Янченка А.В.,
за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 369/15721/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалися на те, що 08 вересня 2020 року між ними як покупцями та відповідачем як продавцем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири (далі – Попередній договір). Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О. Б. Та зареєстровано в реєстрі під номером 1116 (нотаріальний бланк НОР849384).
Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30.09.2021 року зобов`язувався передати у власність Покупців з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупці зобов`язуються прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,9 кв.м., в рівних частках кожний, в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельних ділянках площею 0,0300 га, кадастровий номер якої – 3222486201:01:011:5011, та площею 0,0300 га, кадастровий номер якої – 3222486201:01:011:5012 що знаходиться в АДРЕСА_2 .
Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупці передали, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 138750 гривень, що на день укладання договору еквівалентно 5000 доларів США. В подальшому Покупцями було здійснено п`ять платежів, кожний на суму 420 доларів США, про що свідчать акти прийому-передачі грошових коштів, підписані представниками Продавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому повноваження ОСОБА_5 та Корніяша Р. В. діяти від імені ОСОБА_3 підтверджується відповідними довіреностями. Крім того, позивачі звертають увагу, що не дивлячись на те, що за актами платежі вносив ОСОБА_2 , і саме його підпис міститься на документами, вказані кошти у рівних частинах належали ОСОБА_2 . Та ОСОБА_1 .
Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцям одержану від них суму авансу протягом двох місяців.
Всупереч умовам Попереднього договору, Продавець не передав у власність Покупців з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30.09.2021 року, так і станом на день подання цієї заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі. 
Крім того, всупереч умовам Попереднього договору Продавцем не повернуто Покупцям одержану від них суму авансу станом на день подання цієї заяви. При цьому розшукати Продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не перебуває, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають.
За таких обставин, позивачі просять суд:
стягнути з ОСОБА_3 163477,35 гривень боргу за Попереднім договором та актами прийому-передачі грошових коштів (включно з 3% річних) на користь ОСОБА_1 ;
cтягнути з ОСОБА_3 163477,35 гривень боргу за Попереднім договором та актами прийому-передачі грошових коштів (включно з 3% річних) на користь ОСОБА_2 ;
cтягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 11615,64 гривень, в тому числі 9000 гривень на правничу допомогу та 2615,64 гривень судових зборів на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : в рівних частинах (по 5807,82 гривні).
Правом на подання відзиву відповідач не скористався, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.
02.09.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Розгляд справи, призначений на 24.11.2025 було не відбувся у зв`язку з надходженням клопотання відповідача про відкладення.
У судове засідання, призначене на 10 березня 2026 року, позивачі та їхній представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідач подав клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні, яке суд залишає без задоволення, з огляду на повторну неявку відповідача у судове засідання та відсутність доказів участі представника відповідача в іншому судовому засіданні.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 08 вересня 2020 року між позивачами та відповідачем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О. Б. Та зареєстровано в реєстрі під номером 1116 (нотаріальний бланк НОР849384).
Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30.09.2021 року зобов`язувався передати у власність Покупців з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупці зобов`язуються прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,9 кв.м., в рівних частках кожний, в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельних ділянках площею 0,0300 га, кадастровий номер якої – 3222486201:01:011:5011, та площею 0,0300 га, кадастровий номер якої – 3222486201:01:011:5012 що знаходиться в АДРЕСА_2 .
Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 138750 гривень, що на день укладання договору еквівалентно 5000 доларів США. В подальшому Покупцями було здійснено п`ять платежів, кожний на суму 420 доларів США, про що свідчать акти прийому-передачі грошових коштів, підписані представниками Продавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому повноваження Мельниченка Д. С. та Корніяша Р. В. діяти від імені ОСОБА_3 підтверджується відповідними довіреностями. 
Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу протягом двох місяців.
Відповідно до п. 6 Попереднього договору сторони домовилися, що на день укладення основного договору квартира не повинна бути продана, заставлена, не перебувати у податковій заставі, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати податків, комунальних послуг.
Відповідно до п. 7 Попереднього договору проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, які є обов`язковими для такого роду договорів, а також умов, визначених та узгоджених сторонами, прочитаний ними та схвалений.
Відповідно до п. 8 Попереднього договору всі спори, пов`язані з цим договором або що з нього випливають, вирішуються сторонами в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Відповідно до п. 11 Попереднього договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до п. 12 Попереднього договору цей договір діє до моменту укладення основного договору.
Відповідно до п. 13 Попереднього договору зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформляється у вигляді окремого нотаріально посвідченого договору.
Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 не було виконано умови попереднього договору щодо продажу позивачу квартири, у зв`язку з чим було порушено права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За таких обставин, сплачені позивачами за попереднім договором купівлі-продажу квартири та розписками сума коштів у розмірі 7100 доларів США в гривневому еквіваленті підлягає стягненню на їхню користь з відповідача.
Проте, пунктом 5 Попереднього договору, визначено, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартир у строк, передбачений цим договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансового платежу протягом двох місяців. При цьому вказаний пункт не міститься обов`язку покупця направляти продавцю вимогу про повернення коштів
У той же час, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010.
Попередній договір є чинним, а відтак, договір підлягає виконанню сторонами і відповідно створює для них відповідні правові наслідки у разі невиконання його положень.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
Разом з тим, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
З огляду на те, що позивач у своїй заяві просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу квартир саме в національній валюті, стягненню підлягає сплачена сума авансу в гривнях в розмірі 293973,37 грн.
Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Відповідно до п. 1 попереднього договору продавець (відповідач) у строк до 30 вересня 2021 року зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договорів купівлі-продажу квартиру, а відповідно до п. 5 попереднього договору сторони домовилися про повернення Продавцем Покупцеві авансу протягом двох місяців у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартир.
Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 01 грудня 2021 року.
Позивачем здійснено розрахунок 3% річних, який здійснювався за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]. Таким чином, три проценти річних з 01.12.2021 (перший день після спливу 2-місячного строку для повернення грошових коштів внаслідок невиконання зобов`язання) по 27.08.2025 (дата подання позовної заяви) за невиконаним зобов`язанням згідно Попереднього договору складають 796,56 доларів США. Суд вважає вказані розразунки обгрунтованими. Оскільки позивачі просять стягнути з відповідача грошові кошти саме в національній валюті, то стягненню підлягають 32981,33 гривні як 3% річних. Стягнуті грошові кошти підлягають розподілу між позивачами порівну.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами було сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі – 2615,64 гривень.
Керуючись ст. 526, 533-535, 529, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 163477,35 грн (сто шістдесят три тисячі чотириста сімдесят сім гривень 35 копійок) боргу за Попереднім договором та актами прийому-передачі грошових коштів (включно з 3 % річних) на користь ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 163477,35 грн (сто шістдесят три тисячі чотириста сімдесят сім гривень 35 копійок) боргу за Попереднім договором та актами прийому-передачі грошових коштів (включно з 3 % річних) на користь ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 1307,82 грн (одну тисячу триста сім гривень 82 копійки) судового збору на користь ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 1307,82 грн (одну тисячу триста сім гривень 82 копійки) судового збору на користь ОСОБА_2 .

Інформація про сторони:
Позивач 1 - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивач 2 - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 20.03.2026 року.

Суддя А.В. Янченко