Справа № 754/8439/25 
Провадження № 2/191/1730/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого – судді Форощука О.В.
за участю секретаря – Рибак М.П.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20 березня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №00-9681674 в електронній формі з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 79142 і після здійснення нею акцепту кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Сума кредиту становить 5700,00 грн., строк кредитування – 360 календарних днів, останній день строку кредитування – 15 березня 2025 року. Згідно умов Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 570,00 грн. Тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитноїх лінії, зазначеного в пункті 1.3 Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). Знижена процентна ставка становить 1,24 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом і надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною в п.1.3.1 Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3 Договору. На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 20 березня 2024 року ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 , таким чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідач в свою чергу належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної сплати кредиту і процентів за користування ним не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 33118,79 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6270,00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 26848,79 грн. 25 листопада 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 33118,79 грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «УЙС» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором №00-9681674 від 20 березня 2024 року, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що розрахунок заборгованості за кредитним договором позивачем зроблений невірно. Так, первісним кредитором протягос троку кредитування нараховувалися донарахування відсотків грейс (15.04.2024 року, 10.05.2024 року, 05.06.2024 року), що не передбачено умовами кредитного договору. Також первісним кредитором протягом строку кредитування нараховувалися штрафні санкції (05.06.2024 року, 08.06.2024 року, 13.06.2024 року, 24.06.2024 року, 23.07.2024 року, 02.08.2024 року) усупереч Прикінцевим та перехідним положенням Цивільного кодексу України, якими у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення заборонено нарахування штрафних санкцій. Крім того, відповідач є внутрішньо-переміщеною особою і нарахування їй штрафних санкцій також заборонено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Також первісним кредитором невірно було проведено розрахунок заборгованості по відсотках та не враховані сплачені відповідачем суми до погашення тіла кредиту. Зокрема, за умовами п.1.3 кредитного договору знижена процентна ставка становить 1,24 % і діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою сплати процентів, визначеною п.1.3.1 Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі) протягом строку кредитування, тобто 360 днів. Отже, за умовами Договору, якщо позичальник кожні 25 днів поспіль протягос строку користування кредитними коштами буде сплачувати проценти, то залишатиметься у пільговому періоді і проценти повинні нараховуватися за зниженою процентною ставкою – 1,24 % на залишок заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 20 березня 2024 року по 08 квітня 2024 року відповідачем було сплачено нараховані відсотки на суму 1413,60 грн., тобто на 20-й день користування кредитом. 13 квітня 2024 року було сплачено відсотки в розмірі 353,40 грн., однак первісним кредитором всупереч умовам кредитного договору було протиправно змінено процентну ставку на стандартну у вигляді 2,47 %. 08 та 09 травня 2024 року відповідачем було внесено на рахунок кошти на загальну суму 3519,75 грн., з якої 1696,32 грн. мало бути зараховано як сплата процентів за ставкою 1,24 % та 1823,43 грн. – як сплата по тілу кредиту. Таким чином, вважає, що станом на 09 травня 2024 року нею було частково погашено суму тіла кредиту – 3876,57 грн. та повністю сплачено проценти за користування кредитом і за таких обставин залишок заборгованості станом на 09 травня 2024 року за тілом кредиту становив 3876,57 грн., а за відсотками 0 грн. Отже, до 05 червня 2024 року нарахування відсотків за користування кредитом повинно було здійснюватися за ставкою 1,24 %, в з 06 червня 2024 року до 25 листопада 2024 року – за ставкою 2,47 %. Крім того, відповідачем вносилися суми до погашення відсотків по кредиту 08 червня 2024 року 800,00 грн. та 10 червня 2024 року 650,00 грн. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту станом на 25 листопада 2024 року становила 3876,57 грн. та за відсотками 16926,38 грн., загальна сума заборгованості за кредитом становить 21372,95 грн. Крім того, виходячи з положень ст.9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» проценти за користування кредитом для відповідача, як внутрішньо переміщеної особи, повинні обчислюватися за зниженою процентною ставкою 1,24 % за весь період кредитування. Також зазначає, що первісним кредитором в період з 20 березня 2024 року по 25 листопада 2024 року протиправно здійснювалися донарахування відсотків, а також нараховувалися прострочені (протерміновані) відсотки, хоча на момент такого розрахунку строк кредитування закінченим не був. Щодо договору факторингу відповідач зазначила, що відступлення права вимоги за кредитним договором первісним кредитором позивачу було здійснено достроково, жодної згоди на таке відступлення відповідач на давала, жодних повідомлень про відступлдення не отримувала, у зв`язку з чим вважає, що позивач не набув права вимоги до неї за вказаним кредитним договором. Стосовно понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., відповідач посилається на те, що справа не представляє жодної складності, підготовка позову не вимагала знічного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, у зв`язку з чим просить зменшити розмір понесених позивачем судових вимтрат. З урахуванням вищевикладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача ОСОБА_3 надав відповідь на відзив, де зазначив, що нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом в перші 25 днів здійснювалися за зниженою процентною ставкою: 5700 (сума виданого кредиту) * 25 (строк періодичної оплати) * 1,24 (процентна ставка) / 100 = 1767,00 грн. – сума нарахованих відсотків за період від 20 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року. Також, згідно розрахунку первісного кредитора та підтвердженням відповідача нею було сплачено станом на 13 квітня 2024 року усі нараховані відсотки в розмірі 1767,00 грн. шляхом погашення заборгованості 08 квітня 2024 року та 13 квітня 2024 року. Вказані погашення враховані в розрахунку заборгованості. Надалі кредитодавцем застосовувалася стандартна процентна ставка відповідно до договору, яка станокить 2,47 % від суми кредиту кожний день користування кредитом і застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). Нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою здійснювалось за такою формулою: 5700 (сума виданого кредиту) * 2,47 (процентна ставка) / 100 = 140,79 (сума нарахованих відсотків, які щоденно нараховувалися відповідно до кредитного договору). Позичальник в свою чергу під час дії стандартної процентної ставки знову оплатила всі відсотки по кредитному договору у строк, сплативши 08 травня 2024 року та 09 травня 2024 року заборгованість в розмірі 520,00 грн. та 2999,75 грн. відповідно. Вказані погашення також зазначені в графіку платежів. Надалі жодних оплат зі сторони позичальника не відбувалося і нарахування продовжувалося за стандартною процентною ставкою до 25 листопада 2024 року. Щодо повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, то позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначив, що кожен процесуальний документ, підготований адвокатом, відображає специфіку правовідносин, що є предметом спору, та ґрунтується на ретельному аналізі фактичних обставин справи, що виключає можливість застосування уніфікованого підходу до їх складання. Надання таких послуг підтверджено Актом прийому-передачі наданих послуг від 07 квітня 2025 рокк і позивачем надано беззаперечні докази щодо надання йому професійної правничої допомоги з обґрунтованими розрахунками. Просить суд позовні вимоги задовольнити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Відповідача в судове засідання не з`явилася, однак скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, встановив наступне.
Судом встановлено, що 20 березня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №00-9681674 в електронній формі з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора.
Відповідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».
Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 79142 і після здійснення нею акцепту кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Сума кредиту становить 5700,00 грн., строк кредитування – 360 календарних днів, останній день строку кредитування – 15 березня 2025 року. Згідно умов Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 570,00 грн. Тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитноїх лінії, зазначеного в пункті 1.3 Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). Знижена процентна ставка становить 1,24 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом і надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною в п.1.3.1 Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3 Договору.
На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 20 березня 2024 року ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку №5168-75ХХ-ХХХХ-6782, таким чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором.
25 листопада 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 33118,79 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості відповідач належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної сплати кредиту і процентів за користування ним не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 33118,79 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6270,00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 26848,79 грн.
Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, ТОВ «Макс Кредит» надало належні і допустимі докази укладення з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №00-9681674 від 20 березня 2024 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 4200,00 грн.
Повідомленням АТ КБ «Приватбанк» та випискою за договором за період з 20 березня 2024 року по 25 березня 2024 року підтверджується факт зарахування 20 березня 2024 року на рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 5700,00 грн.
Зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву суд вважає необгрунтованими і погоджується з посиланням представника позивача про те, що нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом в перші 25 днів здійснювалися за зниженою процентною ставкою 1,24 % за період від 20 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року. Також, згідно розрахунку первісного кредитора та підтвердженням відповідача нею було сплачено станом на 13 квітня 2024 року усі нараховані відсотки в розмірі 1767,00 грн. шляхом погашення заборгованості 08 квітня 2024 року та 13 квітня 2024 року. Вказані погашення враховані в розрахунку заборгованості.
Надалі кредитодавцем застосовувалася стандартна процентна ставка відповідно до договору, яка станокить 2,47 % від суми кредиту кожний день користування кредитом і застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 Договору. Відповідач під час дії стандартної процентної ставки оплатила всі відсотки по кредитному договору у строк, сплативши 08 травня 2024 року та 09 травня 2024 року заборгованість в розмірі 520,00 грн. та 2999,75 грн. відповідно. Вказані погашення також зазначені в графіку платежів. Надалі жодних оплат зі сторони позичальника не відбувалося і нарахування продовжувалося за стандартною процентною ставкою до 25 листопада 2024 року.
Щодо повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, то у разі, якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 26848,79 грн. суд дійшов такого висновку.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.
Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим.
Так, розділом 1 Договору крредитної лінії №00-9681674 від 20 березня 2024 року визначено предмет договору та розрахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до яких сума кредиту становить 5700,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 56954,40 грн., за зниженою процентною ставкою - 55201,65 грн.
Суд вважає, що зазначений позивачем у позові розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.
З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання.
Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 7000,00 грн., який на переконання суду буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.
Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, який становить 970,60 грн., у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., то представником позивача надано копію договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, копія акту прийтму-передачі наданих послуг від 15 травня 2025 року, згідно якого представником позивача було складено позовну заяву, вивчено матеріалів справи, підготовлено адвокатський запит щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника, підготовлено і подано клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 7000,00 грн.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, до 4000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 553, 554, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76-81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, місцезнаходження: 02090, м.Київ, Харківське шосе, б.19, офіс 2005, заборгованість за кредитним договором №00-9681674 від 20 березня 2024 року в розмірі 13270 (тринадцять тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6270 (шість тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп.; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ: 42986956, місцезнаходження: 02090, м.Київ, Харківське шосе, б.19, офіс 2005, витрати по сплаті судового збору в розмірі 970 (дев`ятсот сімдесят) грн. 60 коп., а також судові витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання – після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

 Суддя	  О. В. Форощук