ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/49/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У. І., розглянувши матеріали справи
за позовом: Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни, АДРЕСА_1 
до відповідача: Фермерського господарства "Еко Беррі", 78124, Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Тишківці, вул. Незалежності, буд. 68
про стягнення заборгованості в сумі 133 202,29 грн.
в с т а н о в и в:
до Господарського суду Івано-Франківської області через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни до Фермерського господарства "Еко Беррі" про стягнення суми боргу 133 202,29 гривень, а саме: 130 166,75 гривень - основного боргу, 2 544,72 гривень - пені, 245,41 гривень 3% річних та 245,41 гривень - процентів за користування чужими коштами за надані послуги згідно з Договору про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні №29092025/2 від 29.09.2025.
Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
05.02.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, з підстав у ньому викладених та заява, в якій відповідач просить про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2026 суд прийняв до розгляду відзив на позов та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
11.02.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, 17.02.2026 - заперечення відповідача.
Стислий виклад позовних вимог
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 29092025/2 від 29.09.2025 про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні в частині здійснення оплати за виконані перевезення.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач проти позову заперечив, просив у позові відмовити, посилаючись на наступне:
- зазначає про відсутність повноважень представника позивача: позовну заяву сформовано в системі "Електронний суд" 21.01.2026 адвокатом Шабан Василем Гениковичем. Для підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів ФОП у Господарському суді Івано-Франківської області додано Ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1431420, підписаний 21.01.2026. Відповідач вказує, що номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане, а також назва органу, у якому надається правнича допомога адвокатом, є обов`язковими реквізитами ордеру. Проте, у наданому до позову ордері такі відомості відсутні. Також відсутній договір про надання правничої допомоги.
- вказує що всі долучені документи оформлені з порушенням установлених вимог щодо їх належного засвідчення. Зокрема, на поданих додатках відсутні відомості про особу, яка здійснила їх засвідчення, а саме ім`я та прізвище відповідальної особи, що унеможливлює ідентифікацію суб`єкта засвідчення та перевірку повноважень такої особи. Крім того, окремі копії документів взагалі не містять відмітки про відповідність оригіналу, що свідчить про відсутність належного підтвердження автентичності наданих матеріалів. За таких обставин подані докази не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні процесуального законодавства, оскільки не дають можливості суду достовірно встановити їх відповідність оригіналам та оцінити їх доказову силу.
- вказує що додаток №5 до позовної заяви (Акт здачі-приймання робіт № 3137 від 06.10.2025. Заявка №411 від 30.09.2025. CMR накладна), підписаний з порушенням Державного стандарту, а саме без підписання документа, що передбачає використання особистого власноручного підпису (із зазначенням посади, власного імені та прізвища згідно з ДСТУ 4163:2020).
- вказує, що до позовної заяви надано товарно-транспортні накладні CRM, що викладені іноземними мовами;
- позивач не направив відповідачу рахунок та не звернувся з претензією про погашення боргу.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
29 вересня 2025 року між ФОП Ярош І.І. (далі - перевізник/позивач) та ФГ "ЕКО-БЕРРІ" (далі - замовник/відповідач) було укладено Договір №29092025/2 про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні (далі - Договір).
Зазначений вище договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами і скріплений їх печатками.
Пунктом 2.3. зазначеного Договору встановлено, що Замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату відповідно до умов цього Договору та погоджених Сторонами Заявок.
За змістом пункту 2.4. Договору, надання послуг здійснюється на підставі відповідного замовлення, умови якого визначаються у Заявці про надання транспортних послуг з перевезення вантажів. Детальний опис відомостей, що зазначаються в Заявці врегульовано Сторонами в п. 5.8. цього Договору.
Загальна вартість договору визначається як сума вартості послуг перевізника, відповідно до підписаних сторонами Заявок та актів наданих послуг в період дії даного договору (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п. 5.6. Договору, підтвердженою вважається Заявка, підписана уповноваженими особами сторін згідно установчих документів і скріплена печатками замовника і перевізника. Підтверджена сторонами Заявка обов`язкова для виконання сторонами і є невід`ємною частиною цього Договору.
Порядок розрахунків визначений у розділі 4 Договору.
Пунктом 4.2. Договору визначено, що розрахунок між замовником та перевізником за надання транспортних послуг, здійснюються на підставі ставки-фрахту, письмово узгодженої в Заявці на кожне окреме перевезення.
Підставою для оплати за фактично надані транспортно-експедиційні послуги є перелік документів, визначених п. 4.6. цього Договору.
Відповідно до пункту 4.3. Договору, рахунок оплачується замовником протягом 75 календарних днів з моменту отримання повного пакету документів, передбачених пунктами 4.6, 6.1., 6.2 цього Договору, якщо інше не передбачене відповідною Заявкою.
За змістом п. 6.1. Договору, підтвердження факту надання послуг здійснюється на підставі таких документів, а саме: документи, що підтверджують надання послуг (зокрема рахунок на оплату та акт надання послуг, податкові накладні); оригінал товарно-транспортної накладної (CMR) встановленого зразка щодо перевезення з належними відмітками Замовника, Перевізника, Вантажоодержувача та митних органів (у випадку здійснення перевезення у міжнародному сполученні).
Сторони погодили Заявку №411 від 30.09.2025 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів за маршрутом с.Тишківці (Коломийський район, Івано-Франківська область) - 38050 Новаледо (Novaledo), Італія.
ФОП Ярош І.І., на підставі зазначеного договору та за заявкою ФГ "ЕКО-БЕРРІ", виконала перевезення вантажу за заданим відповідачем маршрутом.
На підтвердження виконання договору перевезення складено міжнародну товарно-транспортну накладну СМR від 30.09.2025. 
Послуга перевезення за погодженим у Заявці маршрутом, була виконана належним чином, що підтверджується відтисками штампів і підписами уповноважених осіб вантажоодержувача у графі 24 накладної СМR та відсутністю будь-яких зауважень у цій графі.
Також в матеріалах справи наявний Акт здачі-приймання послуг № 3137 від 06.10.2025, який підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.
Ставка фрахту, погоджена в заявці № 411 від 30.09.2025 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів, становить 2700 євро (б/н в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день замитнення). Дата замитнення/завантаження - 30.09.2025 
За змістом пункту "Умови оплати" заявки № 411 від 30.09.2025 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів, виставлений перевізником рахунок оплачується після отримання повного пакету оригіналів документів: рахунок-фактура, акт виконаних робіт в двох екземплярах (датою доставки вантажу згідно СМR), міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) з датою і печаткою отримувача про розвантаження, роздруківка термописця за час транспортування від моменту завантаження до моменту вивантаження, підписана виконавцем заявка замовника.
Замовник надані перевізником послуги в сумі 130 166,75 грн не оплатив, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.
Внаслідок укладення Договору про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні від 29.09.2025 між сторонами відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що Договір № 29092025/2 про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні від 29.09.2025 укладений у письмовій формі, підписаний і скріплений печатками сторін, сторони погодили всі істотні умови договорів та досягнули згоди щодо виконання умов останнього.
Спірний договір, укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Абзацом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором № №29092025/2 про надання транспортних послуг у міжнародному та регіональному сполученні від 29.09.2025 та заявкою № 411 від 30.09.2026
Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що рахунок оплачується замовником протягом 75-ти календарних днів з моменту отримання повного пакету документів, вказаних у пункті 4.6. цього Договору, якщо інше не обумовлено в Заявці на перевезення.
За змістом пункту "Умови оплати" зазначеної вище заявки про надання транспортних послуг з перевезення вантажів, виставлений перевізником рахунок оплачується після отримання повного пакету оригіналів документів: рахунок-фактура, акт виконаних робіт в двох екземплярах (датою доставки вантажу згідно СМR), міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) з датою і печаткою отримувача про розвантаження, роздруківка термописця за час транспортування від моменту завантаження до моменту вивантаження, підписана виконавцем заявка замовника.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про неотримання пакету надісланих відповідачу документів або некомплектність такого.
У порушення договірних умов, замовник (відповідач) не оплатив перевізнику (позивачу) вартість наданих транспортних послуг.
Заборгованість відповідача перед позивачем за надані транспортні послуги в сумі 130 166,75 грн не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та не спростований відповідачем.
Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору у встановлений строк.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Аналогічні правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Позивач визначив суму 3% річних у розмірі 245,41 грн. Суд перевірив правильність розрахунків позивача і встановив, що розрахунок зроблено арифметично і методологічно правильно. Заперечень щодо правильності здійснених розрахунків відповідач не надав.
Неналежне виконання відповідачем обов`язку стосовно оплати за надані послуги перевезення стало підставою для нарахування пені.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У пункті 9.14. Договору визначено, що у разі прострочення оплати наданих послуг замовник сплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
За розрахунком позивача, сума пені становить 2 544,72 грн.
Суд перевірив правильність нарахування позивачем пені та встановив, що такий розрахунок зроблений методологічно та арифметично правильно.
У позовній заяві позивач просить також стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 245,41 грн.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами (постанова Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 921/395/20).
У зв`язку з викладеним, суд вважає вимогу позивача про стягнення 245,41 грн. процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України, необгрунтованою. 
Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором 130 166,75 гривень - основного боргу, 2 544,72 гривень - пені, 245,41 гривень 3% річних, тому такі підлягають задоволенню. В частині стягнення 245,41 гривень процентів за користування чужими коштами слід відмовити.
Розглянувши заперечення відповідача викладені у відзиві на позов суд зазначає.
Згідно із ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" одним із документів, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги є ордер.
Ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч.2 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41 в редакції від 17.10.2025 року (далі - Положення) встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів. Відповідно до пункту 2 Положення ордер на надання правничої допомоги є письмовий документ (в паперовій або електронній формі), що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України.
Відповідно до пунктів 3-5 Положення в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1). Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Згідно з пунктом 6 Положення бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.
Пункт 12 Положення визначає реквізити, які містить ордер, а саме: 12.1.Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правнича допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4 Назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката (власноручний або електронний) який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі "Адвокат"); 12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); 12.12. Підпис керівника адвокатського бюро / адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро / адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро / адвокатським об`єднанням; 12.13. Двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.
Судом встановлено, що адвокатом позивача Шабан В.Г. на підтвердження своїх повноважень до позовної заяви додано ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1431420 від 21.01.2026, який сформований відповідно до Положення.
Сформований адвокатом ордер відповідає типовій формі, визначеній у Додатку №1, зокрема, містить двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ, і у ньому заповнені всі реквізити, ордер містить підпис адвоката.
Відтак, повноваження представника позивача на підписання позовної заяви та інших процесуальних документів у справі, а також представлення інтересів позивача у даній справі підтверджено адвокатом на стадії подання позову, з огляду на що у суду не було підстав для повернення позовної заяви без розгляду.
З 05 жовтня 2021 року офіційно почали функціонувати підсистеми «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.
Надсилання процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням (https://cabinet.court.gov.ua), відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису. Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему «Електронний кабінет».
Документи, подані через підсистему «Електронний суд», підписуються кваліфікованим електронним підписом (КЕП), що автоматично засвідчує їх, отже, твердження відповідача що частина документів не засвідчені належним чином, не знайшли свого підтвердження.
Твердження відповідача що Акт здачі-приймання робіт, Заявка, CMR накладна підписані з порушенням Державного стандарту, а саме без підписання документа, що передбачає використання особистого власноручного підпису не знайшли свого підтвердження. З матеріалів справи вбачається, що акт здачі-приймання послуг № 3137 від 06.10.2025 до договору №29092025/2 від 29.09.2025 підписаний відповідальною особою відповідача Князевич І.Р. та скріплений печаткою ФГ "Еко-беррі" без будь-яких зауважень та претензій. Заявка № 411 від 30.09.2025 про надання транспортних вимог та товаро-транспортна накладна також підписані відповідальною особою відповідача та скріплені печаткою ФГ "Еко-беррі". 
Щодо тверджень відповідача, що позивач не направив відповідачу рахунок та не звернувся з претензією про погашення боргу, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (послуг) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату, тобто носить інформаційний характер (постанови Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18). 
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).
Господарський процесуальний кодекс України не встановлює обов`язкового досудового врегулювання спорів, тому направлення претензії є правом, а не обов`язком сторони. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право на судовий захист.
CMR (міжнародна автомобільна накладна) — це стандартизований документ, що базується на Конвенції КДПВ та зазвичай заповнюється латиницею або мовами країн-учасниць. Оскільки CMR має уніфіковану форму, затверджену міжнародними нормами, вона не потребує окремого перекладу, якщо заповнена загальновживаною латиницею.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що всі інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно приписів ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з статтею 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Беручи до уваги вищенаведене, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме до стягнення належать 130 166,75 гривень - основного боргу, 2 544,72 гривень - пені, 245,41 гривень - трьох процентів річних; в частині стягнення 245,41 гривень - процентів за користування чужими коштами відмовити.
Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 13 від 14.01.2026.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 657,49 грн.
Керуючись ст. 2, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 253, 256 ГПК України, суд
ухвалив:
позов задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства «ЕКО БЕРРІ» (78124 Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Тишківці, вул. Незалежності, буд. 68, код ЄДРПОУ 41321415) на користь Фізичної особи-підприємця Ярош Інни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 130 166,75 гривень - основного боргу, 2 544,72 гривень - пені, 245,41 грн 3% річних та 2 657,49 гривень судового збору.
В частині стягнення 245,41 гривень - процентів за користування чужими коштами відмовити.
Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гула У.І.