Справа 556/3785/25  
Номер провадження 3/556/250/2026 

П ОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 року Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП №1 Вараського РВ ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не встановлено, -
За ст. 126 ч.5 КУпАП,-
в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 13.12.2025 року серії ЕПР 1 №539300, 12 грудня 2025 року, біля 23 год. 32 в. в с. Каноничі по вулиці Центральній, 1, керував транспортним засобом – автомобілем марки «Mercedes-Benz 320», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, повторно протягом року, чим  порушив п. 2.1 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.
Так, справа надійшла до суду 19 грудня 2025 року. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддю Котик Л.О. 
09 лютого 2026 року адвокат Киричук Г.М. надіслала заяви про вступ в справу представника та надання доступу до матеріалів справи №556/3785/25, заяву про відкладення судового засідання в справі №556/3785/25 на іншу дату та проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Документ сформований в системі «Електронний суд»
18.02.2026 року Дяков Д.В. отримав копії відеоматеріалів.
27 лютого 2026 року від представника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Киричук Г.М. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, в зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 за межами України. Визнати причину неявки ОСОБА_1 26 лютого 2026 року поважною. Відкласти розгляд справи №556/3785/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП. Призначити судове засідання на іншу дату після повернення особи в Україну.
Справа була призначена до розгляду на 06 березня 2026 року. ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується Трекінгом Укрпошти про вручення поштового відправлення одержувачу.
Представник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Киричук Г.М. також була належним чином повідомлена (надіслано в елктронний кабінет).
Водночас, до відеоконференції адвокат Киричук Г.М. не підключилася, засобами телефонного зв`язку інформувала помічника судді про відкладення розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП на іншу дату, після повернення ОСОБА_1 в Україну.
Суд, розглянувши клопотання адвоката Киричук Г.М. про відкладення розгляду справи вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду та затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків з метою уникнення відповідальності, оскільки з моменту вчинення адміністративного правопорушення минуло майже 3 місяці і справа розглядом ще не розпочата.
Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у п.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» від 15.07.2002 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" від 16.02.2017 р. Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст. 268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 (в тому числі і перебування за межами України) у судові засідання неповажними і розцінює його дії як зловживання правом.
ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про що свідчать заяви його представника – адвоката Киричук Г.М., розписка про виклик до Володимирецького районного суду ОСОБА_1 на 26.02.2026 року, яку одержав 18.02.2026 року ОСОБА_2 для передачі ОСОБА_3 ; Трекінг укрпошти за №3430002593519. 
Крім того, про всі судові засідання був належним чином повідомлений і представник ОСОБА_1 - адвокат Киричук Г.М. 
Норми КУпАП не містять правового регулювання питання зловживання процесуальними правами, однак така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права, тому для вирішення таких питань застосуванню підлягають норми КАСУ за аналогією закону.
Кодекс адміністративного судочинства України, наповнений великою кількістю новел. Зокрема, в ньому міститься термін «зловживання процесуальними правами». Проте чинний КАСУ не містить визначення цього поняття, а визначає у ст. 45 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 45 КАСУ з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
В ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 814/218/14 зазначено, що враховуючи конкретні обставини справи, суд може визнати зловживання процесуальними правами вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи або виконання судового рішення.
При цьому, суд враховує, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції.
За таких обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_1 в судові засідання є ніщо інше, як зловживання своїми процесуальними правами та намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, тому розгляд справи відбувся за відсутності особи, яка притягується до адмінвідповідальності та його представника на підставі матеріалів, які надійшли до суду.
Дослідивши письмові матеріали,  суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 з урахуванням приписів ст.268 КУпАП.
Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 13.12.2025 року серії ЕПР 1 №539300; довідкою інспектора з АП СВзГ Вараського РВП; САП Вараського РВП ГУНПп остановою ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6332914 від 13.12.2025 р. відносно ОСОБА_1 за ст. 121 ч.5 КУпАП; постановою ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5745231 від 17.09.2025 р. відносно ОСОБА_1 за ст. 126 ч.2 КУпАП,  у вигляді штрафу 3400 грн. 
З вище викладеного слідує, що  ОСОБА_1 у порушення п. 2.1 «А» ПДР України, який вимагає, щоб водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, 13.12.2025 керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, повторно протягом року, будучи особою, яка притягалась протягом року до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП відповідальність за даною статтею настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. 
Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. (ст.245 КУпАП)
Статею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст.34 та ст.35 КУпАП, судом не встановлено.
Обираючи вид та розмір адміністративного стягнення  ОСОБА_1  враховується характер вчиненого правопорушення, особу винного, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих вину  обставин,  що притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 121 ч.5, 126 ч.2 КУпАП, повторно протягом року, суд приходить до висновку про накладення на правопорушника адміністративного стягнення в межах санкції, ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу, у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, яке у даному випадку буде справедливим та необхідним для виправлення та попередження вчинення порушником нових адміністративних правопорушень.
Згідно п. 28 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оплатне вилучення транспортного засобу як адміністративне стягнення не може бути накладено на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
За таких обставин, суд вважає за неможливе застосування до  ОСОБА_1  додаткового стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії  ЕПР 1 №539300 від 13.12.2025 року року, транспортний засіб «Mercedes-Benz 320», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував  ОСОБА_1 належить ОСОБА_4 .
Сума судового збору на підставі ст. 40-1 КУпАП, підлягає стягненню з  ОСОБА_1  на користь держави.
Керуючись ст.ст. 283-285, 40-1, ст. 126 ч.5 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл./ Рівнен.обл./ 21081300; Код ЄДРПОУ: 38012494; Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UА218999980313020149000017001; Код класифікації доходів:21081300.
Стягнути з  ОСОБА_1  - 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.
Реквізити сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл/отг Володимир/22030101; Код отримувача (ЄДРПОУ): 38012494; Банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача (ІВАN): UА198999980313131206000017503; Код класифікації доходів бюджету: 22030101
Згідно з ч. 1 ст.307КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.
Відповідно до ст.308КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: