П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/661/25	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
14.04.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Градовського Ю.М.
– Казанчук Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до довідки про заробітну плату від 15.12.2020 №01-38/3714, що видана державним архівом амурської області;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 24.11.2021 відповідно до довідки про заробітну плату від 15.12.2020 №01-38/3714, що видана державним архівом амурської області.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 22.11.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію обчислено при страховому стажі 31 рік 5 місяців 17 днів.
Згідно до записів в трудовій книжці, що підтверджена архівними довідками від 15.12.2020 №01-38/3714 про заробітну плату, що видана державним архівом амурської області, позивач у період з серпня 1986 року по травень 1992 року працював у закритому акціонерному товаристві «мостоотряд №47». Натомість, за відсутності правових підстав, ГУПФУ відмовляє позивачеві у перерахунку пенсії з урахуванням додатково поданої довідки про заробітну плату від 15.12.2020 №01-38/3714.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до довідки про заробітну плату від 15.12.2020 №01-38/3714, що видана державним архівом амурської області.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 19.11.2024 та прийняти рішення за результатами розгляду заяви, з врахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 484,48 гривень.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем довідка про заробітну плату відповідає вимогам, установленим Порядком №22-1. Поряд з цим, ГУПФУ не наведено належних і допустимих підстав, що свідчать про невідповідності спірної довідки чинному законодавству (або її недостовірності), натомість перевірка достовірності виданих документів покладається саме на орган ПФУ.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058. Страховий стаж розраховується згідно вимог чинного законодавства та документів, наявних в електронній пенсійній справі, а для розрахунку пенсії із заробітку, що підтверджується підприємством іншої держави законодавець встановив спеціальні обов`язкові вимоги. Натомість, позивачем не підтверджено належними доказами заробітну плату за спірний період, а саме ту обставину, що на всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду.
Одночасно апелянт зауважує на тому, що ГУПФУ в Одеській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки будь-яких рішень у відношенні позивача про призначення пенсії не приймало.
Також, на переконання апелянта, під час розподілу судових витрат за рахунок ГУПФУ судом першої інстанції помилково не враховано, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 22.11.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
19.11.2024 позивач звернувся до ГУПФУ із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату від 15.12.2020 №01-38/3714, виданої державним архівом амурської області.
У листі від 02.12.2024 ГУПФУ повідомило, що до заяви від 24.11.2021 про призначення пенсії надано архівні довідки про заробітну плату від 15.12.2020 №01-38/3714 за період з серпня 1986 року по травень 1992 року, виданих державним архівом амурської області російської федерації. Оскільки довідки про заробітну плату не підтвердженні первинними документами, відсутні підстави для врахування вищезазначеного періоду заробітної плати при обчисленні пенсії.
Не погоджуючись з рішеннями ГУПФУ, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року №1058-ІV передбачено, що страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 встановлено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Пунктом 2.10 Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Судом першої інстанції правильно враховано, що довідка від 15.12.2020 №01-38/3713 про заробітну плату позивача, видана державним архівом амурської області, містить відомості щодо заробітної плати за період з серпня 1986 року по травень 1992 року. Окрім того, дані довідки зазначені на підставі (мовою оригіналу): «ф. Р-2256, оп. 2 л/с, д. 123, л. 105; д. 86, лл. 156-160; д. 91, лл. 101-106; д. 92, лл. 155-160; д. 97, лл. 159-164; д. 98, лл. 155-160; д. 104, лл. 150-155; д. 105, лл. 145-150; д. 110, лл. 140-145; д. 112, лл. 151-156; д. 118. лл. 208-213; д. 119, лл. 151-156; ф. Р-2256, оп. 2 л/с, д. 123, л. 105; д. 125, лл. 137-142».
Таким чином, довідка про заробіток за період страхового стажу до 1 липня 2000 року видана на підставі первинної документації, тому підлягає врахуванню для призначення (перерахунку) розміру пенсії. Поряд з цим, як правильно зауважив суд першої інстанції, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачеві пенсії. Натомість, ГУПФУ не наведено будь-яких доводів щодо невідповідності спірної довідки чинному законодавству (або її недостовірності).
Слід також зазначити, що частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами, зокрема рф та України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами. Лише з 01.01.2023 рф вийшла із Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992.
Також, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 вступив в дію з 01.01.2004, тому є безпідставними доводи ГУПФУ про те, що зарахування заробітку позивача підлягає на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру. 
Поряд з цим, є помилковими доводи відповідача про те, що, оскільки рішення про призначення позивачеві пенсії приймалось за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, тому саме цей орган ПФУ має відповідати за зобов`язаннями перед позивачем. Слід зауважити на тому, що у цій справі не оспорюється відповідне рішення щодо призначення пенсії, натомість оспорюваною у цій справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тобто вимоги до якого позивач правильно визначив в адміністративному позові.
Також, апеляційний суд встановив дотримання судом першої інстанції положень статті 139 КАС України в частині розподілу судових витрат за рахунок суб`єкта владних повноважень, який виступав стороною у справі, та порушень норм процесуального права в цій частині суд не допустив.
Оскільки висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: Ю.М. Градовський

Г.П. Казанчук