Справа № 560/18131/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

09 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2022 році у віці 19 років був добровільно мобілізований та проходив військову службу у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , де безпосередньо брав участь у бойових діях у районах ведення воєнних дій, що підтверджується відповідною довідкою військової частини. Загальна тривалість участі у бойових діях становить понад шість місяців. Позивач вважає, що повністю відповідає вимогам пунктів 3, 4 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025, оскільки був призваний під час воєнного стану у віці до 25 років та брав безпосередню участь у бойових діях необхідний строк. Однак, незважаючи на подані звернення до військової частини НОМЕР_1 , територіального центру комплектування та Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 1 000 000 грн, відповідна виплата здійснена не була, а належні дії щодо оформлення виплати не вчинені.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 діяла в межах наданих повноважень і відповідно до чинного законодавства. Вказує, що позивач був звільнений з військової служби ще у 2023 році, тобто до набрання чинності Постановою КМУ №153, а тому відсутні правові підстави для застосування її положень до спірних правовідносин. Крім того, відповідач наголосив, що реалізація права на отримання зазначеної винагороди передбачає вчинення особою відповідних активних дій, зокрема звернення із належно оформленими документами. За твердженням відповідача, відсутність таких дій виключає обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо здійснення відповідної виплати.
Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
Також відповідач зазначає, що позивач не дотримався встановленого строку звернення до суду та не подав заяву про його поновлення, що є підставою для залишення позову без розгляду.
Стосовно таких доводів суд зазначає, що частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Приписами частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Предметом позову у цій справі є визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
З наданих позивачем доказів видно, що останній звернувся до відповідача з рапортом про виплату спірної винагороди 25.08.2025 року. 
Однак, рішення по суті вказаного питання відповідачем станом на день звернення позивача до суду з цим позовом (15.10.2025) прийнято не було. Тобто, у цьому випадку має місце триваюча бездіяльність, а відтак строк звернення не може обчислюватися з моменту подання рапорту. 
Отже, оскільки строк звернення до суду позивачем не пропущений, клопотання відповідача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Позивач у відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві. Зазначив, що відповідає усім критеріям, визначеним зазначеною постановою, оскільки був прийнятий на військову службу у віці до 25 років, проходив службу під час воєнного стану, безпосередньо брав участь у бойових діях, а загальна тривалість такої участі перевищує шість місяців. Зазначив, що довідка військової частини є належним доказом його участі у бойових діях, а відповідач не спростував відповідних обставин.
На переконання позивача, положення постанови не ставлять право на отримання одноразової грошової винагороди у залежність від факту проходження військової служби станом на дату набрання нею чинності. Тлумачення відповідача у цій частині є розширювальним та таким, що безпідставно звужує зміст і обсяг гарантованого державою права. Позивач також зазначив, що ним було належним чином реалізовано право на звернення до відповідача із рапортом про нарахування та виплату винагороди, який був направлений поштовим зв`язком та отриманий відповідачем. Разом з тим відповідач не надав жодної відповіді по суті звернення та не прийняв відповідного рішення, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність.
З урахуванням викладеного позивач вважає, що відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності, не спростовано обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому просить суд задовольнити позов повністю.
Представник відповідач подав до суду додаткові пояснення, в яких вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт звернення до відповідача із рапортом про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди. Вказав, що надана позивачем поштова квитанція та опис вкладення не підтверджують факту направлення відповідного звернення, оскільки за зазначеним номером відправлення відсутня інформація в системі поштового оператора, а з наданих документів неможливо достовірно встановити зміст та факт відправлення кореспонденції Крім того, відповідач звернув увагу, що позивач одночасно звертався до інших суб`єктів владних повноважень, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та до Міністерства оборони України. На думку відповідача, саме ці органи є самостійними суб`єктами владних повноважень, які приймали рішення за результатами розгляду звернень позивача, а тому у разі незгоди з їх діями чи рішеннями позивач мав оскаржувати їх у судовому порядку. Відповідач вважає, що позивач помилково визначив належного відповідача у справі, оскільки відсутні докази того, що саме військова частина НОМЕР_1 приймала рішення або вчиняла бездіяльність, яка порушує права позивача. У зв`язку із цим відповідач стверджує про відсутність публічно-правового спору між сторонами та відсутність факту порушення прав позивача саме з боку відповідача. 
Позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких вказує, що твердження відповідача про відсутність направлення рапорту є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Зазначає, що до матеріалів справи долучено поштову квитанцію, опис вкладення та відомості щодо вручення поштового відправлення, які є належними та допустимими доказами направлення кореспонденції. На думку позивача, відсутність інформації в електронній системі поштового оператора не спростовує факту відправлення та отримання листа, а відповідач не надав жодних доказів його неотримання, зокрема не надав журналів вхідної кореспонденції чи даних внутрішнього документообігу. З урахуванням викладеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами особової справи та відповідними наказами про проходження військової служби.
Наказом начальника військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2023 №194 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.07.2023 №63-РС позивача звільнено з військової служби у запас із виключенням зі списків особового складу.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 №31 від 09.07.2023, позивач у період з 01.06.2022 по 16.08.2022, з 23.08.2022 по 21.12.2022, з 03.01.2023 по 31.01.2023 та з 12.04.2023 по 09.07.2023 безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у районах ведення бойових дій, зокрема на територіях Харківської та Донецької областей.
25.08.2025 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 24.08.2025, в якому просив:
1. Видати довідку/витяг, що підтверджує право позивача на одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови КМУ №153.
2. Нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови КМУ №153 у розмірі 1000 000 (один мільйон) гривень.
3. Забезпечити направлення матеріалів до органів, відповідальних за виплат зазначеної одноразової грошової допомоги.
Позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до Міністерства оборони України із заявами щодо оформлення та виплати одноразової грошової винагороди.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.09.2025 №5549 позивача повідомлено, що розгляд питань щодо призначення та виплати одноразової грошової винагороди не належить до повноважень територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Станом на момент розгляду справи доказів прийняття військовою частиною НОМЕР_1 рішення про нарахування або відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди позивач не отримував.
Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати, передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану", заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та діє на час розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153 в редакції, чинній на час її прийняття) та затверджено "Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
В подальшому, Міністром оборони України видано Доручення №999/уд від 20.02.2025 (далі - Доручення №999/уд), відповідно до якого передбачено, що право на Винагороду мають виключно особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності Постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно- вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
З матеріалів справи суд встановив, що рапорт позивача від 24.08.2025 направлений 25.08.2025 до військової частини НОМЕР_1 поштовим зв`язком з описом вкладення.
Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних доказів вчинення дій щодо задоволення цього рапорту або відмови у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови №153.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту, визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 № 531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за № 1214/42559 (далі - Порядок № 531).
Згідно з пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.
За змістом пунктів 1 - 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №531 встановлено заборону: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі визначені розділом IV Порядку №531.
Суд зазначає, що розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведено до військовослужбовця належним чином, чого у межах спірних правовідносин військовою частиною зроблено не було.
Як було зазначено вище, матеріали справи не містять належних доказів розгляду відповідачем питання про виплату позивачу спірної грошової винагороди або відмову у її виплаті.
За таких обставин, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу спірну одноразову грошову винагороду, за відсутності відповідного рішення відповідача, є передчасними.
Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки відповідач відповідне рішення про виплату позивачу спірної грошової винагороди або відмову у її виплаті не приймав, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 24.08.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 24.08.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський