КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2026 року м. Київ № 320/33419/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу період навчання, періоди догляду за дитиною, а також періоди роботи, вказані у трудовій книжці, в наслідок чого прийнято протиправні рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії з віком.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про залучення співвідповідача задоволено, залучено до участі у справі №320/33419/23 співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та встановлено йому строк для подання до суду відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання позовної заяви.
На день розгляду справи по суті відповідачі не скористалися своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив), інших заяв по суті справи чи клопотань до суду не надходило.
Таким чином, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами. 
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
09 січня 2023 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 19.01.2023 за №2600-0206-8/10619 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про винесене рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.01.2023 №262340018605 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування оскаржуваного рішення зазначено, що згідно наданих позивачем документів її страховий стаж становить лише 19 років 8 місяців, при необхідних 30 років, оскільки до страхового стажу не було зараховано:
- період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки підставою зміни прізвища зазначено свідоцтво про шлюб, в якому прізвище власниці не відповідає паспортним даним заявниці, а уточнюючі довідки про періоди роботи відсутні;
- період навчання, оскільки прізвище власниці не відповідає паспортним даним заявниці, а уточнююча довідка відсутня;
- догляд за дітьми 20.02.1997 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки прізвище матері в свідоцтвах про народження не відповідає паспортним даним заявниці.
Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). 
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. 
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:
по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У межах спірних правовідносинах спірне питання полягає у правомірності незарахування відповідачем періодів роботи ОСОБА_1 , вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , періодів навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною, відповідно свідоцтва про народження дитини від 21.12.1988 серії НОМЕР_2 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини від 01.04.1997 серії НОМЕР_3 .
Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 , копії диплома від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 , копій свідоцтв про народження дитини від 21.12.1988 серії НОМЕР_2 та від 01.04.1997 серії НОМЕР_3 , встановлено, що записи у них виконані чітко, зрозуміло. Зокрема, записи у трудовій книжці позивача в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займані посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. Окрім того, і диплом, і свідоцтва про народження містять всю необхідну інформацію.
Так, відповідач стверджує, що до страхового стажу не зараховано оскаржувані періоди, оскільки паспортні дані заявниці щодо призначення пенсії за віком (позивачки) не відповідають даним, які зазначено у вказаних вище документах.
Повідомлено, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_4 , оскільки підставою зміни прізвища зазначено свідоцтво про шлюб, в якому прізвище не відповідає паспортним даним, а саме, в паспорті зазначено прізвище « ОСОБА_2 », в свідоцтві про одруження « ОСОБА_2 ». Окрім того, не взято до уваги період навчання, оскільки зміна прізвища « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_2 » згідно паспорту, не відповідає прізвищу « ОСОБА_2 », згідно свідоцтва про одруження. Також догляд за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 не зараховано, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » згідно паспорту, не відповідає прізвищу « ОСОБА_2 », згідно свідоцтва про одруження.
Судом встановлено, що позивачем, при повторному зверненні до відповідача із заявою від 13.02.2023 про призначення пенсії за віком було додатково надано Експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України від 31.01.2023 № 056/14-d-2. Відповідно до вказаного висновку, українські записи прізвища ОСОБА_4 (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, запис ОСОБА_1 ) і СІНЄВІЧ (свідоцтво про укладення шлюбу, запис ОСОБА_5 , ОСОБА_1 : свідоцтво про народження, записи ОСОБА_6 , батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_1 ) та російський запис ОСОБА_7 (паспорт громадянина України, запис російською мовою ОСОБА_8 ; трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_8 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.
Таким чином, встановлено, що розбіжність у написанні прізвища позивача не впливає на ідентифікацію особи.
При цьому суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Це ж саме стосується і диплома від 23.07.1981 серії НОМЕР_1 , і свідоцтва про народження дитини від 21.12.1988 серії НОМЕР_2 , і свідоцтва про народження дитини від 01.04.1997 серії НОМЕР_3 .
Відтак, судом не заперечується наявність розбіжності в написанні прізвища позивача у паспорті та трудовій книжці, дипломі і свідоцтвах про народження дитини, однак, розбіжність в одній літері прізвища особи не може бути підставою неврахування відповідних періодів її роботи, навчання та догляду за дітьми для обрахунку стажу при обчисленні пенсії.
Окрім того, територіальний орган Пенсійного фонду приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком не надав належної оцінки документам, поданим заявницею, формально підійшов до вирішення наявного права особи на пенсію, оскільки не здійснив всіх можливих та достатніх дій, в межах прав, наданих пенсійним органам для недопущення порушення прав особи на соціальний захист.
Також суд звертає увагу на правову позицію, згідно з якою недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 та від 09.08.2019 у справі №654/890/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Враховуючи з вищевикладене, а також виходячи з очевидності та ступеня суттєвості, суд приходить до висновку про необґрунтованість дій пенсійного органу щодо не зарахування до стажу позивача навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 .
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.01.2023 №262340018605 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд зазначає, що за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку, а саме прийнято рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023, суд зазначає наступне.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача (протиправності рішення), зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що рішення відповідача у даній справі не ґрунтується на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Відтак, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.
Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку, слід:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.01.2023 №262340018605 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 805,20 грн. (пропорційно задоволеним позовним вимогам).
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.01.2023 №262340018605 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код ЄДРПОУ 42098368) призначити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 805,20 грн. (вісімсот п`ять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: 21100, місто Вінниця, вулиця Харківське шосе, будинок 7, код ЄДРПОУ 13322403).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.