Справа № 496/957/25
Провадження № 2/496/1129/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Пендюри Л.О.
за участю секретаря – Сурженко К.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року у розмірі 13241 грн 10 к. та понесені судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 09.04.2019 року ОСОБА_1 уклала із АТ «Райфайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/0541/82/91851141, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 15300 грн строком 64 місяці, а Позичальник зобов`язалась належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 38,30% річних та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Своїм підписом у Кредитному договорі Позичальник засвідчила, що отримала всю інформацію в обсязі та порядку, що передбачені частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг». АТ «Райфайзен Банк Аваль» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 24.07.2024 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого, АТ «Райфайзен Банк Аваль» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райфайзен Банк Аваль» права грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Станом на дату звернення позивача до суду та відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість відповідачки по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 13241 грн 10 к., з яких: 8662 грн 45 к. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 4578 грн 65 к. – сума заборгованості за відсотками.
У зв`язку з прийняттям прав грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, але в прохальній частині позовної заяви просила справу розглянути у її відсутність та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2019 року ОСОБА_1 уклала із АТ «Райфайзен Банк Аваль» договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0541/82/91851141. Кредитний договір підписано особисто відповідачкою. Приймаючи умови договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами правил надання коштів у кредит, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Відповідно до умов договору: сума кредиту – 15300 грн, з яких: 7738,58 грн – придбання товарів (послуг, робіт) для задоволення власних особистих потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника; 7561,42 грн – на погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем за кредитним договором № 014/0541/82/0357387 від 09.08.2017 року. Тип кредиту – кредит; дата надання кредиту – одноразово 09.04.2019 року; дата повного погашення кредиту – 09.08.2024 року; строк кредиту – 64 місяці з дати надання кредиту; процентна ставка – 38,3% річних, фіксована (а.с. 6-8).
На виконання переддоговірних обов`язків 09.04.2019 року позичальника було ознайомлено з Графіком погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів (додаток № 1), розрахунком загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (додаток № 2) та паспортом споживчого кредиту, в яких відображені основні умови платежів за кредитом та умови кредитування та які підписані особисто відповідачкою (а.с. 9-11, 16-17).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, виконаним представником АТ «Райфайзен Банк», станом на 25.07.2024 року загальна заборгованість за кредитним договором № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року становить 13241 грн 10 к., в тому числі: заборгованість за кредитом – 8662 грн 45 к., заборгованість за процентами – 4578 грн 65 к. (а.с. 19-20 зв.).
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).
Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідачка ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року, прийняла та погодилась з умовами договору.
Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання – це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник.
24.07.2024 року між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор та АТ «Райфайзен Банк», як первісний кредитор, було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-72, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників (портфель заборгованості) (а.с. 21-23).
Згідно копії Витягу з Реєстру боржників № 1 від 25.07.2024 року до Договору відступлення прав вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором № 014/0541/82/91851141. Розмір заборгованості складає 13241 грн 10 к., в тому числі: 8662 грн 45 к. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 4578 грн 65 к. – сума заборгованості за відсотками (а.с. 24).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а договору факторингу – отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися лише за плату.
Відповідно до п. 2.2 Договору відступлення прав вимоги відступлення Новому кредитору зазначених в Попередньому реєстрі боржників (Додаток № 1 до Договору) Прав вимоги відбувається за умови виконання Новим кредитором п. 3.2 Договору, та з моменту підписання Сторонами Реєстру(ів) Боржників, складених за формою, наведеною в Додатку № 2 до Договору. Сторони погодили, що Реєстр(и) Боржників підписуються Сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати підписання Договору та Попереднього реєстру боржників.
Відповідно до п. 3.2 Договору відступлення прав вимоги Новий Кредитор здійснює оплату загальної вартості (Ціни договору) шляхом безготівкового переказу, на рахунок Первісного кредитора протягом 2 (двох) робочих днів з моменту укладання цього Договору. 
Позивачем не надано доказів виконання зобов`язання передачі грошових коштів в розпорядження клієнта (ціни продажу), а тому суд вважає, що позивачем не доведено, що він є правонаступником за вказаним кредитним договором до відповідачки. 
З наданої суду частини договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 року не можливо встановити та перевірити сплату за зазначеним договором факторингу, що не дає можливість перевірки судом належного виконання сторонами зобов`язань за вказаним договором факторингу та відповідно виконання сторонами договору всіх передбачених договором умов.
Наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 р. у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, п. 106.5 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт – фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор – банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, у тому числі факторингові операції, та боржник – набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону № 2664-III. Крім того, у постанові від 16 березня 2021 р. у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, п. 48)6 Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Аналізуючи зазначені норми слід дійти висновку, що за зазначеним договором відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 року може відбуватися виключно за плату, що передбачено умовами зазначеного договору. Тобто, обов`язком позивача є надання доказів підтвердження виконання умов договору відступлення права вимоги з оплати, відповідно до умов цього договору.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 
Так, Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення договору відступлення права вимоги.
На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження№ 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
Частиною 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Крім цього, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач надав суду копію кредитного договору № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, при цьому, суд наголошує, що доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм чинного законодавства або рішення суду, що вступило в законну силу. Зазначені докази за кредитним договором № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року в матеріалах справи відсутні. Розрахунок заборгованості, як доказ розміру заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки він не є первинним документом бухгалтерського обліку, що вміщує записи про здійснені операції, розрахунок суми заборгованості, є тільки набором арифметичних дій, не підтверджений жодним належним та допустимим доказом у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України та підписаний представником Товариства по справі. Разом з тим, нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час надання фінансових послуг фінансовими компаніями. 
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01.12.2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21, ЄДРСРУ № 104644740).
Позивачем не надано належних доказів того, що на поточний рахунок відповідачки були зараховані кошти згідно за кредитним договором № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на існування у відповідачки перед первісним кредитором заборгованості за кредитним договором, а також доказів оплати за договором відступлення права вимоги, матеріали справи не містять. 
Сам лише бездоказовий факт констатації наявності заборгованості не може слугувати підставою для задоволення позову. Перехід права вимоги та формалізація певного розміру заборгованості у договорі відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 року не звільняє ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від доказування наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року. 
Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВСУ від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах – зазначає Суд. Окрім цього Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Відповідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду доказів надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, що надає боржнику право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові (ч. 2 ст. 517 ЦК України).
Оскільки наявність та розмір заборгованості за кредитним договором № 014/0541/82/91851141 від 09.04.2019 року не підтверджено, а також не надано належних доказів оплати за договором відступлення права вимоги, що може підтвердити виконання умов договору відступлення права вимоги та перехід права вимоги до відповідачки, а тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
У зв`язку із відмовою в задоволенні позивних вимог судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 509, 512, 514, 517, 525, 526, 536, 549, 611, 625, 634, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту через Біляївський районний суд Одеської області.
Повний текст заочного рішення складено 23.02.2026 року.

Суддя Пендюра Л.О.