ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/550/26 Справа № 243/10311/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кучевасовій А.В., за участю захисника Пасічника Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Пасічника Т.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Сувид Вишгородського району Київської області, громадянина України, військослужбовця військової частини НОМЕР_2 , військовий квиток серії   НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,  та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ВСТАНОВИВ:
Обставини встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2025 року о 15 год. 24 хв. в м. Слов`янськ, вул. Паркова, 7, водій ОСОБА_1 , військослужбовець в/ч НОМЕР_2 , керував транспортним засобом Mitsubishi L200, номерний знак НОМЕР_4 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager та в медичному закладі, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 03 листопада 2025 року о 15 год. 15 хв. старший солдат ОСОБА_1 , військослужбовець ВЧ НОМЕР_5 , виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, а саме: АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Відносно ОСОБА_1 були складені протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №502338 від 03 листопада 2025 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП та серії ДНК/С №4804 від 03 листопада 2025 року за ч. 3 ст.172-20 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП постановою суду від 17 грудня 2025 року зазначені справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 172-20 КУпАП були об`єднані в одне провадження.

Доводи апеляційної скарги:
З таким судовим рішенням не погодився захисник Пасічник Т.В. та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
В клопотанні про поновлення строку апеляційне оскарження зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, діяльність якого під час військового стану спрямована на захист держави. Оскаржувану постанову суду ОСОБА_1 не отримував, про результати розгляду справи дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме 31.12.2025 року.
У зв`язку з чим апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений з поважних причин та просить його поновити.
В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження факту керування та зупинки транспортного засобу під керуванням подія ОСОБА_1 ..
Відеозапис долучений до протоколу не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить моменту виявлення або фіксування правопорушення, а містить лише процесуальну послідовність винесення протоколу, рапорт долучений до протоколу складений зацікавленою особою, тому ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування всіх обставин.
Вказує про порушення працівниками патрульної поліції Інструкції, оскільки водію не вручено направлення для проходження огляду на виявлення стану сп`яніння.
Також сторона захисту зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 не конкретизовано, який саме склад правопорушення міститься в його діях. 
Огляд на виявлення стану сп`яніння ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог інструкції, оскільки в матеріалах провадження відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку технічного засобу, відсутній відеозапис та відомості, щодо зазначених свідків. 

Позиції учасників:
В судовому засіданні захисник Пасічник Т.В. підтримав заявлене клопотання та апеляційну скаргу та просив їх задовольнити.
Особа, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги до зали судового засідання не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З`ясувавши думку захисника, який не заперечував проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності, суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами ст. 268 КУпАП прийшов до висновку проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .

Висновки суду:
Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання, вислухавши думку захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, яким судом надана повна та належна оцінка, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №502338 від 03 листопада 2025 року, складеним уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку;
направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.11.2025 року;
рапортом поліцейського ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Шевеньова М.І від 03.11.2025 року відповідно до якого за порушення ПДР зупинено транспортний засіб Mitsubishi L200, номерний знак НОМЕР_4 в результаті спілкування у водія встановлено ознаки алкогольного сп`яніння ;
відеозаписом з бодікамер працівників патрульної поліції на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи, дослідив письмові докази у справі та відеозапис, усім дослідженим доказам надав оцінку та дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Апеляційний суд зауважує, що обов`язковими складовими інкримінованого адміністративного правопорушення є відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням сторони захисту про відсутність в матеріалах провадження доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зазначає, що факт керуванням транспортним засобом встановлюється будь-якими фактичними даними, які в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами, в тому числі поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які були зафіксовані на нагрудні відеокамери патрульних поліції.
Перевіряючи вказаний доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час спілкування з працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 підтвердив керування транспортним засобом Mitsubishi L200, номерний знак НОМЕР_4 та зазначав, що транспортний засіб знаходиться в несправному стані через що постійно зупинявся.
Крім того, під час спілкування з працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 жодного разу не заперечував факту керування вказаним транспортним засобом. Більш того, останній неодноразово намагався уникнути адміністративної відповідальності, посилаючись на своє службове становище. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вказану позицію сторони захисту сприймає, як намагання уникнути ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за інкриміноване йому правопорушення.. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції відноситься до заявлених захисником доводів критично та не сприймає до уваги.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що матеріали справи не містять фіксації факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Проте такий факт не може свідчити про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Досліджений апеляційним судом відеозапис містить зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою, послідовною та такою, що підтверджує обставини, які мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис неналежним доказом.
Відеозапис містить зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом та факту відмови у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд зазначає, що рапорт та протокол не є самостійними беззаперечними доказами вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів. В даному випадку рапорт поліцейського та протокол повністю узгоджується з іншими доказами у справі, а тому є належними та допустимими доказами.
Щодо доводу апеляційної скарги про невручення ОСОБА_1 письмового направлення на огляд у медичному закладі, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не оспорюючи наявність у нього ознак сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.
Частиною 3 ст. 172-20 КУпАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Зважаючи на приписи ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування , Збройних Сил України , інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій,а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію.
Скасування особливого періоду буде здійснено окремим указом Президента України "Про демобілізацію".
Дані вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, повністю підтверджується наступними по справі доказами:
протоколом про військове адміністративне правопорушення ДНК/С № 4804 від 03.11.2025 року, згідно якого 03 листопада 2025 року о 15 год. 15 хв. старший солдат ОСОБА_1 , військослужбовець ВЧ НОМЕР_5 , виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, а саме: АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП;
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів №4689 від 03.11.2025 року та роздруківкою тесту до нього, згідно яких ОСОБА_1 03.11.2025 року о 17 год. 49 хв. пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою аналізатора вмісту парів алкоголю Алкотест спектр SC93B-V10, тест №000395, результат тесту позитивний, становить – 3,21‰ проміле.
Суд апеляційної інстанції із рішенням суду першої інстанції погоджується та вважає, що доводи, наведені судом першої інстанції в обґрунтування своїх висновків, є правильними. Суд першої інстанції дослідив та оцінив докази у справі, як окремо так і у сукупності, встановивши ознаки складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП в діях ОСОБА_1 та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги захисника, що при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в порядку ст. 266-1 КУпАП не застосовувався відеозапис, є безпідставним, оскільки процедура огляду військовослужбовця на стан сп`яніння із залученням двох свідків відповідає вимогам ст. 266-1 КУпАП. Твердження щодо відсутності в матеріалах провадження відомостей про залучених свідків не знайшло свого підтвердження, оскільки вказана інформація міститься в протоколі про адміністративне правопорушення та в акті огляду особи на стан алкогольного сп`яніння . Більш того, матеріали провадження містять пояснення свідків із зазначенням їхніх посад у відповідній військовій частині. 
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130, ч.3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Пасічника Т.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику Пасічнику Т.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Пасічника Т.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2025 року стосовно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП та ч. 3 ст. 172-20  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: