ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року  Справа №903/918/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Мельник О.В.,
суддя Гудак А.В.,
суддя  Олексюк Г.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 (суддя Шум М.С., повне рішення складено 11.12.2025)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Штаркшафт Сервіс" 
до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка 
про стягнення 347 663,52 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 позов задоволено. Стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Штаркшафт Сервіс" 347663,52 грн, в тому числі 267246,61 грн основного боргу, 12165,25 грн пені, 68224,66 грн 10% штрафу, а також 5214,95 грн витрат по сплаті судового збору та 10000,00 грн витрат на правову допомогу.
Суд першої інстанції, враховуючи зміст договору оренди техніки з екіпажем №03/07/25 від 03.07.2025, акти виконаних робіт та відповідні платіжні інструкції, встановив факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань. 
Таким чином, суд вказав, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 267246,61 грн в т.ч.ПДВ, що складається з неоплаченої заборгованості за актами виконаних робіт (наданих послуг) №32 від 18.07.2025 в сумі 213744,90 грн; №33 від 21.07.2025 в сумі 17 416,67 грн; №44 від 25.07.2025 в сумі 36085,04 грн підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна і підлягає до стягнення.
Окрім того, із врахуванням п.4.2., 7.2. договору, ст.527, 530, 549, 611 ЦК України, та встановленого факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання згідно договору, господарський суд зазначив, що вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 12162,25 грн та 68 224,66 грн 10% штрафу підлягає до задоволення.
Суд врахував, що оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 5214,95 грн відповідно до ст.129-130 ГПК України покладаються на відповідача.
Враховуючи заперечення відповідача щодо заявленої до стягнення суми на правничу допомогу адвоката, оцінюючи витрати позивача із урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, а також те, що адвокат прийняв участь в трьох судових засіданнях в суді першої інстанції, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000,00 грн за рахунок відповідача.
Суд також врахував, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг. Судом не встановлено обставин того, що дана сума витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не відповідає критеріям необхідності, обґрунтованості та розумності або ж вказані витрати завищені.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення в частині стягнення 5214,95 грн витрат по сплаті судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким витрати на оплату судового збору в розмірі 2692,91 грн покласти на позивача, а розмір витрат на правничу допомогу зменшити до 5000,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позовна заява позивача не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача, що на думку апелянта, є зловживанням процесуальними правами та підставою для покладання на позивача судових витрат відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України незалежно від результатів вирішення спору.
Апелянт також вважає, що розмір витрат на правову допомогу, присуджений до стягнення рішенням суду першої інстанції є неспівмірним із складністю даної справи для представника позивача, у зв`язку із тим, що правова допомога в суді першої інстанції фактично обмежилась поданням позовної заяви із додатками. Також просить врахувати заявлену ціну позову в даній справі при визначенні розумності розміру витрат на правову допомогу в даній категорії справ.
У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте із повним з`ясуванням обставин справи, правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права є законним та обґрунтованим, а суть апеляційної скарги зводиться до переоцінки доказів і власного тлумачення норм матеріального та процесуального права та їх застосування.
Зауважує, що оскільки відповідач оскаржує рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 в частині стягнення з ПОСП ім. І.Франка 5214,95 грн витрат по сплаті судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, без оскарження матеріально-правової підстави позову, процесуальних аспектів, відтак доводи відповідача про необхідність покладення судових витрат на позивача, внаслідок неправильних дій якого виник спір є необґрунтованими. 
Позивач зазначає, що відповідач не спростував обґрунтованості наведеного позивачем в акті №1 передачі-прийому наданої (наданих) юридичної (юридичних) послуги (послуг) від 06.10.2025 року складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Враховуючи викладене, позивач просить залишити апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 - без змін.
Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 у справі №903/918/25 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
03.07.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Штаркшафт Сервіс" (орендодавець) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Івана Франка (орендар) укладено договір оренди техніки з екіпажем №03/07/25 від 03.07.2025, згідно з п.1.1. якого орендодавець зобов`язується передати за плату орендареві у строкове користування‚ а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування сільськогосподарську техніку та самохідні машини чи механізми (далі - техніка) з екіпажем та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.
Відповідно до п.1.2. договору, кількість, ознаки, технічні характеристики техніки тощо, в розрізі кожної одиниці відображаються в актах приймання-передачі техніки в оренду (з оренди), що є додатками до цього договору.
Додатком №1 до договору (Технічне завдання), та актом приймання-передачі техніки в оренду від 04.07.2025 сторони договору погодили, що в оренду передається обприскувач самохідний JOHN DEERE R4045, 2018 р.в., реєстраційний номер 50366ВХ та екіпаж в кількості 2-ох чоловік.
Пунктом 3.4. договору сторони визначили, що надання послуг з оренди сільськогосподарської техніки здійснюється в період з 04.07.2025 по 04.08.2025. В межах цього договору допускається неодноразова передача техніки в оренду та з оренди, що відображається у відповідних актах приймання-передачі.
Згідно з п.4.1. договору, оплата за цим договором здійснюється орендарем в національній валюті України, в порядку, в розмірі та в строки, передбачені цим договором та Технічним завданням, що є додатком до цього Договору. Сторони, відповідно до ст. 524 ЦК України можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Для курсу перерахунку сторони керуються даними курсу продажу долара США в Національному банку України, який опублікований на сайті https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates станом на день, що передують дню формуванню акту приймання-передачі наданих послуг.
Пунктом 1 Технічного завдання (додаток № 1 до договору) визначено розмір орендної плати який становить гривневий еквівалент 8,0 доларів США за 1 га обробленої площі екіпажем орендодавця. Курс долара США на дату укладення Договору згідно даних інтернет-сторінки https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates становив 41,8191 гривень за 1 долар США (п. 7 Технічного завдання). Спосіб обрахунку обсягу площ здійснюється за даними GPS – моніторингу (п. 3 Технічного завдання).
За умовами п.4.2. договору, загальна вартість договору складає суму, визначену шляхом складання всіх сум, які вказані в актах приймання-передачі наданих послуг.
На виконання умов договору, екіпажем орендодавця оброблено площі орендаря загальною площею 2039,00 га, що підтверджується актами виконаних робіт (наданих послуг) №29 від 10.07.2025; №32 від 18.07.2025; №33 від 21.07.2025; № 44 від 25.07.2025, які підписані орендодавцем та орендарем через сервіс електронного документообігу "Вчасно".
Відповідно до способу обрахунку орендної плати, встановленого умовами договору та п.1 Технічного завдання, загальний розмір орендної плати становить 682246,61 грн, з розрахунку за актами виконаних робіт (наданих послуг). 
Відповідачем здійснено часткову оплату орендних платежів в сумі 415 000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. 
Таким чином, у зв`язку з невиконанням орендарем зобов`язань за договором щодо сплати орендної плати в повному обсязі та виникненням заборгованості, відповідач звернувся до суду з цим позовом.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує, що ПОСП ім.Івана Франка оскаржує рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 у справі №903/918/25 лише в частині стягнення з відповідача 5214,95 грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відтак, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача, рішення суду першої інстанції в частині 267246,61 грн основного боргу, 12165,25 грн пені, 68224,66 грн 10% штрафу, апеляційним судом не переглядається.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги до господарського суду визначено Законом України "Про судовий збір".
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.
За приписами п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно п.1 ч.1 ст.163 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.
Колегією суддів встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем, на виконання п.3 ч.3 ст. 162 ГПК України, було зазначено ціну позову у розмірі 347633,52 грн та сплачено судовий збір в сумі 5214,95 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1370 від 16.09.2025 (а.с.8).
За результатами розгляду справи, Господарський суд Волинської області дійшов висновку про правомірність заявлених ТОВ "Штаркшафт Сервіс" до ПОСП ім.Івана Франка позовних вимог, та, на підставі ст.129 ГПК України стягнув з останнього судовий збір у розмірі 5214,95 грн.
Положення ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позовну заяву подано засобами електронного зв`язку в електронній формі через підсистему ЄСІКС "Електронний суд", що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у відповідності до ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору, який необхідно було сплатити позивачу за подання позовної заяви у даній справі становить 4171,60 грн (347633,52 *1,5%) * 0,8).
Натомість, із матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі за подання позовної заяви (5214,95 грн), що може бути підставою для звернення до суду з заявою про відшкодування з Державного бюджету надміру сплаченого судового збору. Вказані суми надмірно сплаченого судового збору не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони, в даному випадку ПОСП ім.Івана Франка.
Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що суд першої інстанції не врахував положення ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" та, відповідно, не застосував коефіцієнт 0,8 для зменшення розміру ставки судового збору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення судового збору. У зв`язку з цим із відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної заяви у сумі 4 171,60 грн.
Разом з тим, надаючи оцінку доводам апелянта про зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки останнім в позовній заяву не зазначено про наявність електронного кабінету, апеляційний суд враховує, що за змістом ст.43 ГПК України, зловживанням процесуальними правами є дії, що суперечать завданню господарського судочинства.
Судом встановлено, що позивач подав позов через систему "Електронний суд", що автоматично підтверджує наявність у нього зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІКС.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність у тексті позовної заяви окремого зазначення про наявність електронного кабінету є формальним недоліком, який не перешкодив суду відкрити провадження у справі. Покладення на позивача обов`язку зі сплати судового збору виключно через таку формальну неточність, за умови задоволення позову по суті, суперечило б принципу змагальності сторін.
При цьому, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції встановлено, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме у зв`язку з не повним виконанням ним своїх зобов`язань за договором оренди техніки з екіпажем №03/07/25 від 03.07.2025, що останнім і не оскаржується.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.
Частинами 1-3 ст.126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача 10000,00 грн, понесених у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.
03.01.2025 між адвокатом Зіневичем В.Б. (адвокат) та ТОВ "Штаркшафт Сервіс" (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №ШШС/03012023, згідно з п.2.1.1., 4.2. якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. 
Додатковою угодою №1 від 11.09.2025 до договору сторони визначили, що гонорар адвоката за супроводження справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Штаркшафт Сервіс " до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "ім. Івана Франка" про стягнення 347 663,52 грн в суді становить 10 000,00 грн. 
Факт надання послуг з надання правової допомоги щодо супроводу спору в суді першої інстанції на суму 10 000,00 грн підтверджується актом передачі-прийому наданої юридичної послуги №1 від 06.10.2025.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем згідно з вимогами ст.74 ГПК України, доведено надання йому послуг правової допомоги під час розгляду справи №903/918/25 у Господарському суді Волинської області.
За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.
Відповідно до ч. 4 ст.126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги визначені ч.5 ст.129 ГПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, проаналізувавши подані позивачем докази в підтвердження понесених витрат, оцінюючи складність справи, враховуючи критерії реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, час витрачений адвокатом, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відшкодуванню позивачу підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, як такі, що відповідають критерію розумної необхідності, є співмірними із виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування не матиме надмірний характер. 
При цьому, апелянтом не наведено доводів і не подано доказів того, що розмір заявленого гонорару є явно неспівмірним, необґрунтованим або таким, що не відповідає принципу розумності.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 без змін в частині стягнення витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача 10000,00 грн. 
Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 у справі №903/918/25 задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 у справі №903/918/25 в частині стягнення судового збору змінити та викласти його в наступній редакції: 
"Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (45726, Волинська область, Горохівський район, село Губин Перший, код ЄДРПОУ 03373842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Штаркшафт Сервіс" (29018, м. Хмельницький, вул.Тернопільська, 19, офіс 2, код ЄДРПОУ 44287917) 4171,60 грн витрат по сплаті судового збору". 
3. У решті рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2025 у справі №903/918/25 залишити без змін. 
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є.