Справа № 740/6670/25 
Провадження № 2-а/740/5/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2026 року       м. Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - інспектор Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області - Стрижак Володимир Анатолійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
установив:
У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 16.11.2025 серії ЕНА № 6160786, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позов мотивовано тим, що 16.11.2025 інспектором ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Стрижаком В. А. та поліцейським ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Щербиною В. відносно нього було винесено постанову серії ЕНА № 6160786 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. З цією постановою позивач категорично не згоден та вважає, що він не порушував вимог п. 8.4 ПДР та не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому в його діях відсутній склад цього правопорушення, оскільки він як власник ТЗ (тягач Renault Premium, р. н. НОМЕР_1 та причіп Generat trailers If34, р. н. НОМЕР_2 ), що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , здійснював рух до місця свого фактичного проживання, що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . На момент складання постанови він вказує, що рухався по головній дорозі Р67 у м. Ніжині по вул. Шевченка у напрямку свого фактичного місця проживання по вул. Овдіївська. Ним було обрано найкоротший шлях для здійснення під`їзду до місця проживання, тобто такий рух був вимушений та обгрунтований, а не транзитний, та не створював прямої загрози інфраструктурі міста, що свідчить про відсутність умислу на порушення вимог дорожнього знака 3.15. Знак 3.15 забороняє рух ТЗ, загальна фактична маса яких перевищує зазначене обмеження (12 т). Позивач вказує, що в постанові відсутні будь-які докази, що підтверджують загальну фактичну масу його автопоїзда, оскільки працівником поліції не було здійснено зважування на спеціальних технічних засобах та зафіксовано його загальну фактичну масу на момент руху. Водночас пояснення позивача поліцейський не прийняв до уваги та повідомив, що буде виносити постанову про притягнення до відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає постанову серії ЕНА № 6160786 від 16.11.2025 такою, що винесена незаконно, з грубим порушенням норм КУпАП, яка підлягає скасуванню, оскільки вказані в постанові відомості не відповідають дійсності, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.12.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві на позовну заяву представник ГУНП в Чернігівській області просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як встановлено, що 16.11.2025 о 02 год. 57 хв. наряд ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області під час патрулювання по вул. Шевченка 107 виявив ТЗ Renault Premium, р. н. НОМЕР_1 з причіпом Generat trailers If34, р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який не виконав вимог дорожнього знака 3.15 «Рух вантажних ТЗ маса яких перевищує 12т заборонено» та здійснив подальший рух, чим порушив п. 8.4 ПДР України – порушення вимог дорожніх знаків. Під час розгляду матеріалів справи позивача було повідомлено про причини зупинки ТЗ, надано докази скоєного правопорушення, роз`яснено права, в тому числі порядок оскарження винесеної відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності під відеозапис (відео М5051113090331). Також відповідач вказує, що зі змісту позовної заяви правомірність своїх вимог та протиправність оскаржуваної постанови позивач загалом обгрунтовує тим, що на момент складання постанови позивач рухався по вул. Шевченка у напрямку свого фактичного місця проживання з метою паркування та зберігання законного майна. Такий рух є вимушеним та обгрунтованим а не транзитним, що свідчить про відсутність умислу на порушення вимог дорожнього знака 3.15. Позивачу було повідомлено, що за вказане правопорушення настає відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Під час встановлення всіх обставин справи, водієві було повідомлено про розгляд справи, роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу. Письмових пояснень на місці розгляду справи позивач не надав, клопотань не заявляв.  Таким чином, було прийнято до уваги порушення водієм ПДР України, враховано усні пояснення водія, які відповідно до ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, з`ясовано всі фактичні обставини справи та прийнято правомірне рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення за вчинені правопорушення. Постанову оголошено в присутності позивача одразу після завершення розгляду справи та надано її копію. Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА 6160786 від 16.11.2025 свідчить: час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснювалась фото-відео фіксація; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності. Відповідач наголошує, що вказані доводи позивача є помилковими, надуманими, такими, що не відповідають дійсності та спрямовані виключно на спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення в сфері забезпечення дорожнього руху. Маса автопоїзда перевищувала дозволені 12 т - незалежно від наявності вантажу. Згідно зі свідоцтвами про реєстрацію: споряджена маса тягача Renault Premium - 7585 кг; споряджена маса причіпа - 6140 кг. Загальна споряджена маса становить 13 725 кг (13,7 т), і це мінімально можлива маса транспортного засобу без вантажу. Тобто, ТЗ фізично не міг важити менше 12 т. Дія знаку 3.15 поширювалась на позивача в будь-якому випадку. Потреби у проведенні зважування не існувало, оскільки маса була встановлена за офіційними документами, що є належним доказом, відповідно до ст. 251 КУпАП. Судова практика також підтверджує, що споряджена маса може бути достатньою для констатації порушення вимог знаку 3.15, якщо вона перевищує встановлене обмеження. Позивач рухався не найкоротшим маршрутом, а зручним для себе. Під час перевірки маршруту та аналізу місцевості встановлено, що у даному випадку позивач рухався по головній дорозі Р67 у м. Ніжині по вул. Шевченка у напрямку свого фактичного місця проживання по вул. Овдіївська. В зоні дії знаку 3.15 відстань від місця встановлення знаку до місця проживання позивача (скріншот маршруту руху додається), становить 6,4 км. Відстань від знаку 3.15 ПДР України найкоротшим маршрутом, по якому позивач повинен був рухатися, (скріншот найкоротшого маршруту додається) становить 5,5 км. Позивач мав можливість рухатися іншим шляхом (фото доказ додається, скріншот найкоротшого маршруту; обраний ним маршрут не був найкоротшим до заявленого місця проживання (фото доказ додається, скріншот маршруту позивача) позивач обрав маршрут виключно з міркувань зручності, а не вимушено. Отже, відсутні підстави вважати, що його дії були вимушеними або позбавленими вини. Суб`єктивна сторона правопорушення — наявна. Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність як за умисне порушення, так і за порушення з необережності. позивач усвідомлював, що керує важким автопоїздом понад 12 т, і знав, що прямує під знак, що обмежує рух за масою; обрав маршрут зручності, а не необхідності. Отже, в діях позивача наявна щонайменше необережна форма вини, достатня для складу правопорушення. Порушення зафіксоване належним чином — відеозаписи додаються. Поліцейським використовувався технічний засіб відеофіксації (бодікамери), що відповідає вимогам ст. 251 КУпАП щодо допустимих доказів. На відеозаписах зафіксовано: момент зупинки, повідомлення позивачу підстави зупинки; роз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП; пояснення та поведінку позивача; доведення порядку оскарження. Зазначене свідчить про повне дотримання процедури розгляду справи, передбаченої ст. 279 КУпАП. Позивач не довів відсутність своєї вини або наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність. Обов`язок доведення правомірності рішення відповідачем виконанo у повному обсязі (ч. 2 ст. 77 КАС України). Разом з тим, ч. 4 ст.161 КАС України передбачає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Натомість позивачем, на порушення вимог ч. 4 ст.161 КАС України до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної щодо нього постанови. Відтак, доказів на підтвердження позовних вимог позивачем надано не було.
У відзиві на позовну заяву інспектор Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області - Стрижак В. А. просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи, що відповідно до відеозапису фіксації місця події зафіксовано факт того, що 16.11.2025 інспектором ВРП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Стрижаком В. А. та поліцейським ВРП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Щербиною В. відносно позивача було винесено постанову серії ЕНА № 6160786 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно з п. 8.4 ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Пояснення позивача щодо того, що дії поліцейського ВРПП є неправомірними, та про необхідність скасування постанови, як незаконної, не мають підстав, адже з точки зору чинного законодавства, при розгляді та оформлені адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 поліцейськими були витримані всі вимоги. З огляду на викладене, постанова про накладення адміністративного стягнення ЕНА № 6160786 від 16.11.2025 відносно ОСОБА_1 складена за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення. Доказами у даній справі є копія пояснення поліцейського ВРПП Ніжинського РУП Стрижака В. А., та копія відеозапису вчиненого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 від 16.11.2025. З приводу стягнення судових витрат, сторона вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, а так як вказана вимога є похідною, то вона також не підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що 16.11.2025 інспектором ВРП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області - Стрижаком В. А. прийнято постанову серії ЕНА № 6160786 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не виконав вимог дорожнього знака 3.15 «Рух вантажних ТЗ маса яких перевищує 12 т заборонено» та здійснив подальший рух, чим порушив п. 8.4 ПДР України – порушення вимог дорожніх знаків.
У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно із ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до положень КУпАП та ЗУ «Про національну поліцію» з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідальність встановлено за їзду по тротуару і пішохідній доріжці, перевищення швидкості ТЗ більш ніж на 20 км/год, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки, зупинка і стоянка автомобіля в забороненому місці, недотримання правил перевезення вантажів і буксирування ТЗ, непропуск пішохода на перехресті та пішохідному переході.
Згідно з п. 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Статтю 11 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Таким чином, адміністративним правопорушенням вважається винна протиправна дія чи бездіяльність за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому, вина може бути виражена у формі умислу або необережності, в той час як необережність характеризується також легковажним відношенням до настання наслідків.
Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Досліджуючи доводи, які стосуються вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, суд зазначає таке.
Суду надано відеозапис з місця події, на якому зафіксовано: момент зупинки, повідомлення позивачу підстави зупинки; роз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП; пояснення та поведінку позивача; доведення порядку оскарження. Зазначене свідчить про повне дотримання процедури розгляду справи, передбаченої ст. 279 КУпАП. 
Позивач не довів відсутність своєї вини або наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність. Обов`язок доведення правомірності рішення відповідачем виконанo у повному обсязі. 
Зміст наявних матеріалів справи та правових норм свідчить, що відповідачем обґрунтовано визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу, а доводи, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
З досліджених матеріалів справи, зокрема, з наданого суду відповідачем відеозапису вбачається, що інспектор дотримався передбаченої законодавством процедури розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, представився після зупинки Т3, повідомив про причину зупинки транспортного засобу, пред`явив законну вимогу надати документи для перевірки, ознайомив водія із правами, якими користується особа, стосовно якої проводиться розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Під час розгляду справи не було встановлено порушень/обмежень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень. Відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи. Отже, факт адміністративного правопорушення доведений відповідачем належними та допустимими доказами.
Суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим, і відсутніми підстави для скасування оскаржуваної постанови, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 2, 5, 77, 121, 122, 244, 245, 286 КАСУ, суд
ухвалив:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - інспектор Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області - Стрижак Володимир Анатолійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко