ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2026 Справа № 914/160/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом:	Фізичної особи-підприємця Жуковської Дарії Сергіївни, м.Львів	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Софенті», м.Львів	
про:	стягнення 24 103,53 грн.	
Представники сторін: 
від позивача: Жуковська А.Б. - самопредставництво;
від відповідача – Даць О.С. - представник.

Хід справи.
Фізична особа-підприємець Жуковська Дарія Сергіївна, м.Львів звернулася до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софенті», м.Львів про стягнення 34 103,53 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 позовну заяву фізичної особи-підприємця Жуковської Дарії Сергіївни залишено без руху у зв`язку із недотриманням останнім вимог п.1 ч.1 ст.164 ГПК України.
13.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.4098/26 від 13.02.2026) та заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№636/26 від 13.02.2026).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12.03.2026.
Ухвалою суду від 12.03.2026 прийнято до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Жуковської Дарії Сергіївни про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 636/26 від 13.02.2026), подальший розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням ціни позову 24 103,53 грн.; відкладено судове засідання на 30.03.2026.
30.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про часткове закриття провадження та стягнення судового збору (вх. № 8849/26), в якій останній зазначає, що відповідачем було повністю погашено залишок основного боргу в розмірі 24 103,53 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу; вирішити питання щодо стягнення з відповідача судового збору; інші заявлені позовні вимоги – залишено на розсуд суду.
Процесуальні документи суду направлялись позивачу в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», а відповідачу – засобами поштового зв`язку, але в свою чергу документи були повернуті до суду не врученими, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками про доставку електронного листа та конвертами.
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив умови договору від 25.02.2025 про надання послуг в частині здійснення повної та своєчасної оплати наданих позивачем відповідачу послуг з формування потенційних клієнтів та призначення зустрічей у мережі Linkedin.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомлено.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
25.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софенті» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Жуковською Дарією Сергіївною (виконавець) укладено договір про надання послуг.
Розділом 1 договору сторони узгодили порядок проведення і здачі робіт/послуг.
Розділом 2 договору сторони визначили вартість та оплату послуг, згідно якому замовник погоджується сплачувати виконавцю щомісячну плату в розмірі 650 доларів США, як компенсацію за надані послуги. Платежі слід здійснювати у гривнях на суму, еквівалентну 650 доларів США за курсом НБУ на дату виставлення рахунку-фактури. Перша оплата здійснюється в два етапи: передплата – 50 % від загальної суми (325 доларів США) сплачується на початку місяця, до 3-го числа місяця, кінцевий платіж – решта 50 % (325 доларів СЩА) сплачується після завершення місяця, до 3-го числа наступного місяця. Наступні платежі у розмірі 100 % (650 доларів США) сплачуються після завершення місяця, до 3-го числа наступного місяця (п. 2.1 договору).
Цей договір набирає чинності з 1.03.2025 і діє протягом 3 місяців, до 1.06.2025, якщо не буде розірвано відповідно до умов цієї угоди (п. 3.1. договору).
Ця угода автоматично припиняє дію, коли обидві сторони виконали свої зобов`язання за угодою та будуть отримані всі платежі (п. 3.2.2 договору).
Договір підписано сторонами шляхом накладення на нього електронних цифрових підписів позивача та відповідача через систему «Вчасно».
На підтвердження виконання зобов`язань позивачем були складені акти наданих послуг:
№ 1 від 01.03.2025 на суму 13 422,50 грн.;
№ 2 від 03.04.2025 на суму 13 325,00 грн.;
№ 3 від 05.05.2025 на суму 27 110,00 грн.;
№ 4 від 02.06.2025 на суму 26 993,53 грн.
Акти № 1 та № 2 підписані сторонами, № 3 а № 4 – тільки з боку позивача, про що свідчить інформація про накладення електронного цифрового підпису за кожним актом.
Також суд зазначає, що акти скеровувались відповідачу через сервіс «Вчасно» та отримані останнім 10.06.2025.
Відповідачем були здійснені оплати за актами № 1 від 01.03.2025 та № 2 від 03.04.2025, тобто не сплаченими залишались надані позивачем послуги за актами № 3 від 05.05.2025 та № 4 від 02.06.2025 на загальну суму 54 103,53 грн., у зв`язку з чим позивачем було направлено відповідачу через сервіс «Вчасно» досудову претензію від 07.11.2025 щодо сплати заборгованості за договором про надання послуг від 25.02.2025 на суму 54 103,53 грн., в якій просив протягом 7 календарних днів із моменту отримання цієї претензії сплатити суму заборгованості на відповідний рахунок. Претензія була отримана відповідачем 11.11.2025, але доказів реагування на неї з боку відповідача в матеріалах справи не міститься.
Враховуючи, що відповідач не здійснив повної оплати наданих йому позивачем послуг у передбачені умовами договору строки, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом. 

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов наступного.
У відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного про надання послуг від 25.02.2025. В матеріалах справи відсутні і сторонами не подавались докази на підтвердження визнання недійсним зазначеного договору повністю чи частково у встановленому порядку, у зв`язку з чим суд виходить з принципу правомірності цього правочину, який є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 Цивільного кодексу України. 
Під час розгляду справи відповідач не надавав заперечень щодо покладеного на нього обов`язку з оплати наданих йому позивачем послуг за договором про надання послуг від 25.02.2025 та заявленої вимоги в цілому, тому вже після відкриття провадження в даній справі ним було в повному обсязі сплачено суму основного боргу в розмірі 34 103,53 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії квитанцій від 28.01.2026 на суму 10 000,00 грн. та від 24.03.2026 на суму 24 103,53 грн.
Ухвалою від 12.03.2026 суд прийняв до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Жуковської Дарії Сергіївни про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 636/26 від 13.02.2026), подальший розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням ціни позову 24 103,53 грн.
Згідно з приписами частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. 
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. На підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України закриття провадження у справі можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, а також у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №910/23359/15, від 18.06.2019 у справі №914/891/16, від 18.07.2019 у справі №916/3147/16, від 26.11.2019 у справі №920/240/18, від 18.07.2023 у справі №906/1357/20 та від 16.08.2023 у справі №910/5571/22 зроблено висновки, за змістом яких закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. 
Тому, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 24 103,53 грн. за відсутністю предмету спору.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 512,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 780,00 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що відповідачем не було виконано зобов`язання зі сплати наданих позивачем послуг за договором про надання послуг від 25.02.2025 позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, але ані за змістом позовної заяви, ані окремим документом позивач не надав розрахунок заявлених до стягнення сум, не зазначив за який конкретно період проводиться нарахування (зазначено взагалі «за період з липня по грудень 2025 року» без визначення точних дат) та на яку суму заборгованості проведено нарахування.
Відповідно до ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з приписами статей 78-79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тобто позивачем не надано належних доказів, що підтверджували б розмір заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
Отже, за відсутності належного розрахунку із зазначенням вказаних вище даних, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, а також позбавлений можливості самостійно здійснити перерахунок за необхідності, при цьому повноважень щодо самостійного визначення вказаних даних у суду немає.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 512,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 780,00 грн. не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Беручи до уваги те, що судом було прийнято 12.03.2026 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог на 10 000,00 грн., а також в даному рішенні закрито провадження у справі в частині стягнення 24 103,53 грн. основного боргу, судовий збір пропорційно цій частині позовних вимог підлягатиме поверненню позивачеві за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача. 
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 24 103,53 грн. – закрити за відсутністю предмету спору.
2. В задоволенні позову за вимогою про стягнення 3% річних в розмірі 512,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 780,00 грн. - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 03.04.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.