Справа № 758/12251/23

В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22023011000000058 від 31.03.2023 за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора      ОСОБА_5 ,
захисника      ОСОБА_6 , 
в с т а н о в и в:
громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Відповідно до вимог ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
Статтею 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.
Крім того, ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш, як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш, як у двох третинах областей і не менш, як по сто тисяч підписів у кожній області.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації. 
Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації. 
Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь - якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя. 
Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.
У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».
Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.
Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.
 
Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 за № 565-ХІІ, який діяв до 07.11.2015 (далі - Закон України «Про міліцію») міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Відповідно до ст. 4 вказаного закону правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку. Крім того, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.
У відповідності до ч. 6 вказаної статті у своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.
Частиною 8 цієї ж статті визначено, що в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах міліцією керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, начальники районних, районних у містах, міських, лінійних управлінь (відділів) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. 
У відповідності до присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 (яка діяла до 30.03.2016) кожен громадянин України, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складає Присягу і урочисто клянеться завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. У той же час, самопроголошеною владою так званої «Республіки Крим» за сприяння Російської Федерації були незаконно створені, у тому числі органи міліції.
Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, прокуратури та інші правоохоронні органи Російської Федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.
Разом з цим, 21.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
Відповідно до ст. 7 зазначеного закону співробітники органів безпеки, митниці та міліції Республіки Крим, співробітники інших державних органів, які заміщають посади у зазначених органах на день прийняття до російської федерації Республіки Крим та освіти у складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на вступ на службу до органів федеральної служби безпеки, митних органи Російської Федерації та органів внутрішніх справ російської федерації, інші державних органів, що створюються відповідно до законодавства російської федерації на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя, за наявності у них громадянства Російської Федерації, а також за умови складання ними іспиту на знання законодавства російської федерації та їх відповідності вимогам, які пред`являються законодавством російської федерації до співробітників зазначених органів.
Не зважаючи на наявність легітимного керівництва ГУ МВС України в АР Крим, колишнім працівником ОСОБА_10 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків міністра внутрішніх справ по Автономній Республіці Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників органів внутрішніх справ.
Поряд з цим, установлено, що ОСОБА_4 прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до змісту якої, він урочисто присягнув залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №426 о/с від 24.05.2013 його призначено на посаду начальника Бахчисарайського РВ ГУМВС України в АР Крим. 
У подальшому, в лютому - квітні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не встановленими слідством особами ОСОБА_4 запропоновано перейти до незаконно створеного «Министерства внутренних дел по Республике Крым», яке увійшло до складу «Министерства внутренних дел Росийской Федерации», та стати керівником незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте».
 
ОСОБА_4 , будучи громадянином України, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою РФ «Министерства внутренних дел по Республике Крым» та призначення ОСОБА_10 на посаду «временно исполняющим обязанности министра» незаконно створеного «Министерства внутренних дел по Республике Крым», а також проведення на території АР Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу Російської Федерації, маючи на меті сприяти представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території АР Крим погодився на незаконну пропозицію продовжити роботу керівником незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте», без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України.
 
Допомога ОСОБА_4 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів внутрішніх справ Російської Федерації та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.
Отже, громадянин України  ОСОБА_4 , будучи громадянином України, працівником ГУ МВС України в АР Крим на посаді начальника Бахчисарайського РВ ГУМВС України в АР Крим з підпорядкуванням Міністру внутрішніх справ України, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації продовжив свою трудову діяльність у складі незаконно створеного, так званого, «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», яке увійшло до складу Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації без підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України на посаді начальника управління МВС Росії по місту Ялті та сприяв представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності на території України.
 
Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_4  з таких підстав.
На підставі ухвали слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2023 року у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування. Встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 , а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_4 . 
Постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на АР Крим та місто Севастополь прокуратури АР Крим та міста Севастополя ОСОБА_11 від 07.09.2022 р. підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судові засідання не прибув, будучи належним чином, в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Дніпровського районного суду м. Києва, офіційному сайті Офісу Генерального прокурору та публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» № 118 (7778) від 11.06.2024 року, № 153 (7813) від 30.07.2024 року, № 175 (7835) від 29.08.2024 року, № 196 (7856) від 27.09.2024 року, № 233 (7893) від 16.11.2024 року, № 14 (7939) від 17.01.2025 року, № 46 (7971) від 04.03.2025 року, № 65 (7990) від 28.03.2025 року, № 91 (8016) від 06.05.2025 року, № 116 (8041) від 10.06.2025 року, № 186 (8111) від 11.09.2025 року, № 220 від 29.10.2025 року, № 18 від 22.01.2026 року, № 67 від 27.03.2026 року), повідомленим про розгляд справи, жодних клопотань, заяв, скарг не подавав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2025 року судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника, одноособово. 
Суд вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_4 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, оскільки оголошено підозру та були здійснені відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.
Оскільки, на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), він показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду від нього не надходило.
Судовий розгляд проводився за обов`язкової участі захисника, який був забезпечений державою та користувався процесуальними правами обвинуваченого.
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_4 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. 
Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. 
Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_4 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України з боку останнього.
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_4 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.
Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014 року), за встановлених судом обставин, які підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:
повідомленні про виявлене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 11 КК України від 06.04.2017 р.;
«кратком справочнике телефонов сотрудников Министерства внутренних дел по республике Крым»;
інформації з СБУ, згідно якої станом на лютий 2014 року ОСОБА_4 мав громадянство України;
інформації з МВС, згідно якої підполковник міліції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сімферополь АР Крим, звільнений у запас за п. 64 «є» (за порушення дисципліни), з посади начальника Бахчисарайського районного відділу ГУМВС України в АР Крим наказом МВС від 23.06.2014 № 1137 о/с;
копії наказу від 23.06.2014 № 1137 о/с, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сімферополь АР Крим, звільнений у запас за п. 64 «є» (за порушення дисципліни), з посади начальника Бахчисарайського районного відділу ГУМВС України в АР Крим;
наказі № 498 від 22.05.2014 про призначення та проведення службового розслідування;
висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими МВС України в Автономній Республіці Крим та УМВС України в м. Севастополі;
інформації з СБУ щодо встановлення колишніх працівників ГУ МВС України в АР Крим та ГУ МВС в м. Севастополь, які працевлаштувались або перейшли на роботу до незаконно створених органів поліції по Республіці Крим та м. Севастополю від 08.06.2016р.;
довідці щодо проходження служби ОСОБА_4 ;
інформації департаменту кіберполіції, згідно якої встановлено статті, аккаунти соціальних мереж колишніх працівників ГУМВС України в АР Крим та ГУ МВС в м. Севастополь;
протоколі огляду інтернет видань від 15.02.2016 р., яким встановлено, що на сторінці незаконно створеного Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим за адресою «ІНФОРМАЦІЯ_15» у структурі сайту у розділі контакти територіальних ОВС по республіці Крим, встановлено перелік осіб, які входять до начальницького складу територіальних органів Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим. При огляді вказаної статті встановлено наступне: до складу Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим, серед інших, як начальник управління МВС Росії по м. Ялта входить ОСОБА_4 ;
протоколі огляду інтернет-ресурсів від 22.08.2023р., згідно якого, за участі спеціаліста ОСОБА_12 , оглянуто відкриті інтернет-ресурси, введено прізвище ОСОБА_4 , після чого здійснено перехід на офіційну сторінку сайту «Правительство Республики Крым «Ялта», за адресою: «ІНФОРМАЦІЯ_14. 
В браузері відкрилась офіційна сторінка сайту «Правительство Республики Крым «Ялта» з публікацією «В Ялте назначен новый начальник полиции» та фотознімком від 10.09.2015р. 
Текст публікації: «УМВД России по г. Ялте Министр внутренних дел Республики Крым полковник полиции ОСОБА_10 предствил личному составу полиции г. Ялты временно исполняющего обязанности начальника УМВД России по г. Ялте подполковника полиции ОСОБА_4 . Ранее ОСОБА_4 возглавлял отдел полиции Бахчисарайского района. Министр внутренних дел Республики Крым опредилил приоритетные цели и задачи и пожелал новому руководителю успехов в работе». Вказана публікація роздрукована та долучена до матеріалів кримінального провадження. Крім того, з метою збереження отриманих даних та недопущення видалення інформації з мережі інтернет, здійснено архівацію вказаного вебсайту.
Крім того, здійснено перехід на офіційну сторінку сайту «Правительство Республики Крым «Ялта», за адресою: «ІНФОРМАЦІЯ_10. В браузері відкрилась офіційна сторінка сайту «Правительство Республики Крым «Ялта» з публікацією «В Ялте состоялась очередная сессия городского совета» та фотознімком від ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Текст публікації: «20 февраля состоялась очередная сессия Ялтинского городского совета. В пленарном заседании также приняли участие глава администрации Ялты ОСОБА_16 и его заместители, руководители департаментов, управлений и отделов администрации города, депутат Госсовета РК ОСОБА_17 , советник Председателя Госсовета РК ОСОБА_18 , представители прокуратуры и общественности. По традиции перед началом работы депутаты поздравили своих коллег, отметивших дни рождения в межсессионный период, а председатель городского совета ОСОБА_19 зачитал поступившие письма депутатам от избирателей - в частности, жители улицы Рабочей выразили благодарность ОСОБА_27 за обустройство детской площадки, а руководитель одной из первичных организаций «Единой России» передал ОСОБА_20 слова искренней признательности «за слаженную работу на благо населения избирательного округа». Почетную грамоту городского совета ОСОБА_19 вручил руководителю клуба исторического танца и этикета «Феерия» Никитского центра культуры ОСОБА_26 за многолетний труд, эстетическое и культурное воспитание молодежи муниципального образования. В повестку дня сессии были включены 18 вопросов, предварительно детально рассмотренные на заседаниях профильных постоянных комитетов, президиума и фракции «Единой России». Депутаты заслушали отчеты о результатах работы за 2016 год Контрольно-счетной палаты муниципального образования и оперативно-розыскной деятельности Управления МВД РФ по г. Ялте, утвердили решение жюри по присуждению Премии Ялтинского городского совета им. ОСОБА_21 за 2016 год, одобрили обновленные порядки проведения конкурса на замещение должностей муниципальной службы в городском совете и администрации Ялты, назначения (приема) на муниципальные должности и должности муниципальной службы в горсовете, а также внесли изменения в некоторые ранее принятые решения. Кроме того, в ходе пленарного заседания был принят к сведению отчет Департамента имущественных и земельных отношений о результатах приватизации муниципального имущества за 2016 год, а также дано согласие на прием из государственной собственности в муниципальную имущественных объектов, закрепленных на праве оперативного управления за ГАУ РК «Распорядительная дирекция имущества РК», жилых квартир, находящихся в оперативном управлении ГБУ РК «Противотуберкулезный санаторий «Красный маяк», автономных резервных источников питания, имущественных объектов, закрепленных на праве хозяйственного ведения за ГУП РК «Солнечная Таврика», а также движимого имущества (офисной мебели) ранее находящегося на балансе Пенсионного фонда РК. Еще одним одобренным документом с целью объединения совместных усилий курортных городов РФ для развития внутреннего туризма, создания нормативно-правовой базы для защиты общих интересов курортных городов РФ на федеральном уровне и обмена опытом депутаты приняли решение о вступлении муниципального образования городской округ Ялта в члены некоммерческой организации «Ассоциация курортных городов» и поручили главе муниципального образования ОСОБА_19 в представить в эту некоммерческую организацию Устав муниципального образования и принять участие в ее учредительном собрании».
Крім того, здійснено перехід на офіційну сторінку сайту «Правительство Республики Крым «Ялта» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11. В браузері відкрилась офіційна сторінка сайту «Правительство Республики Крым «Ялта» з публікацією «Проекту повестки дня 41 сессии Ялтинского городского совета Республики Крым первого созыва на 20 февраля 2017 г., де у п. 2 вказано «отчет о результатах оперативно-служебной деятельности УМВД России по г. Ялте за 20126 г. Докладчик - ОСОБА_4 , Начальник УМВД России по г. Ялта»;
протоколі огляду інтернет-ресурсів від 22.08.2023р., згідно якого, за участі спеціаліста ОСОБА_12 , оглянуто відкриті інтернет-ресурси, а саме, веб-сайти URL?адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12/ та URL?адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У браузері відкрилась сторінка сайту «БЕZФОРМАТА» з публікацією «В Ялте назначен новый начальник полиции» та фотознімком. 
Текст публікації: «В Ялте назначен новый начальник полиции» від ІНФОРМАЦІЯ_4 : «Как сообщили в пресс-службе УМВД России по г. Ялта, министр внутренних дел Республики Крым, полковник полиции ОСОБА_10 представил личному составу ялтинской полиции временно исполняющего обязанности начальника УМВД России по г. Ялта, подполковника полиции ОСОБА_4 . Как сказано в сообщении, ранее ОСОБА_4 возглавлял отдел полиции Бахчисарайского района. Министр внутренних дел Республики Крым определил приоритетные цели и задачи работы и пожелал новому руководителю успехов в работе. Какие именно приоритеты были поставлены перед новым руководителем полиции курортного города, в сообщении не уточняется.», яка розташована за URL?адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, здійснено перехід на офіційну сторінку сайту « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13/.
У браузері відкрилась офіційна сторінка сайту « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з публікацією « Начальником полиции Ялты назначен ОСОБА_4 » та фотознімком.
Текст публікації: «Начальником полиции Ялты назначен ОСОБА_4 » від 10.09.2015: «10 сентября в Ялте назначили нового начальника полиции. Им стал подполковник ОСОБА_4 . Нового руководителя коллективу представил Министр МВД Крыма ОСОБА_10 . Он пожелал сотрудникам полиции вместе с их новым начальником успехов в работе. Напомним, что ранее ОСОБА_4 возглавлял отделение полиции ІНФОРМАЦІЯ_9 », яка розташована за URL?адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13/;
інформації СБУ щодо виконання доручення в кримінальному провадженні №42017000000001114, від 30.03.2023, згідно якої вжитими заходами встановлено осіб, які, будучи проросійсько налаштованими громадянами України, бажаючи допомогти у проведенні підривної діяльності проти України та зробити свій внесок у створенні та функціонуванні в АР Крим системи органів державної влади російської федерації, діючи на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України в інтересах російської федерації, вступили до лав, так званого, Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим, чим посилили сталу окупацію кримського півострова та функціонування незаконно створеної системи органів внутрішніх справ на тимчасово окупованій території АР Крим, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АДРЕСА_1 , користується номером стільникового зв`язку: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; ІПН НОМЕР_3 , відповідно до реєстру права власності, має у володінні квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,7 та земельну ділянку за кадастровим номером: 0110100000:02:025:0564, на теперішній час особа фактично перебуває на території АР Крим;
публікаціях в газеті «Урядовий кур`єр» № 174 (7295) від 11.08.2022 р. про виклики ОСОБА_4 до прокуратури АР Крим та міста Севастополя на 15.08.2022, 16.08.2022, 17.08.2022, 18.08.2022 для проведення процесуальних дій. 
рапорті від 22.08.2023, згідно якого отримано інформацію з баз даних «Піраміда» та «Реєстру осіб, які підозрюються в причетності до терористичної діяльності, незаконних збройних формувань, сепаратизму», щодо громадянина України ОСОБА_4 ; 
особовій картці з міграційної служби;
відповіді з Офісу Президента України щодо відсутності поданої заяви про вихід з громадянства України ОСОБА_4 ;
відповіді з Державної прикордонної служби, згідно якої відомостей щодо перетинання кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянином України ОСОБА_4 в базі не виявлено;
інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно;
витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 
публікаціях в газеті «Урядовий кур`єр» № 172 (7570) від 26.08.2023 р. про виклики ОСОБА_4 до прокуратури АР Крим та міста Севастополя на 29.08.2023, 30.08.2023, 31.08.2023 для проведення процесуальних дій. 
Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на протоколи огляду сайтів та протоколи огляду інтернет-видань, якими підтверджується, що ОСОБА_4 є діючим керівником незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте» і активно здійснював свою діяльність.
Підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки, інформація взята з офіційного інтернет-сайту органу державної влади РФ, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».
Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи логічність, послідовність, узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані про діяльність ОСОБА_4 , як керівника незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте», достовірними доказами обвинувачення. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року (у справі № 759/7443/17).
Будь-яких інших належних та допустимих доказів під час судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість під час розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до такого висновку.
При ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
З огляду на особливості даного кримінального провадження, окремої уваги потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_4 та фактів з цього приводу.
Громадянство України ОСОБА_4 підтверджено дослідженими судом доказами та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст.ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).
За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 4 ст. 5) примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.
Як вбачається із ст. 4 згаданого вже Закону РФ № 6-ФКЗ від 21.03.2014 року, з дня прийняття АР Крим до РФ, тобто з 21 березня 2014 року, автоматично визнавалося громадянство РФ у всіх громадян України, які постійно проживали на території АР Крим, за ними залишалося право протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України. Передбачені законодавством РФ обмеження на заміщення державних посад особами, що мають громадянство іншої країни, на території АР Крим почали діяти лише після перебігу місяця з дня прийняття АР Крим до РФ. На виконання ст. 8 Закону РФ № 6-ФКЗ до створення на території АР Крим органів прокуратури РФ працівники органів прокуратури України мають перевагу на вступ до служби в органи прокуратури РФ, при наявності у них громадянства РФ (ч. 3 ст. 8).
Отже, з урахуванням раніше встановлених фактичних обставин, ОСОБА_4 , продовжуючи з лютого 2014 до створення і початку діяльності на території АР Крим «Управления МВД Росии по городу Ялте» та, зайнявши посаду в органах внутрішніх справ, фактично отримав громадянство РФ, як необхідну умову такої діяльності.
Суд при цьому бере до уваги, що законодавство РФ визначає підстави набуття та припинення громадянства РФ, проте, не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України. Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_4 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним, як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_4  у межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і його вихід з громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_4  громадянства РФ не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.
Будь-яких інших доказів про намір ОСОБА_4 відмовитись від громадянства України суду надано не було.
Також, у суду не виникає сумніву щодо статусу ОСОБА_4 , як керівника незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте» на окупованій території АР Крим, оскільки вказане повністю підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами.
Крім цього, суд вважає доведеним, що у лютому - квітні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою РФ «Министерства внутренних дел по Республике Крым» та призначення ОСОБА_10 на посаду «временно исполняющим обязанности министра» незаконно створеного «Министерства внутренних дел по Республике Крым», а також проведення на території АР Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу Російської Федерації, маючи на меті сприяти представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території АР Крим, погодився на незаконну пропозицію працювати керівником незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте», без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України, що підтверджується інформацією з інтернет ресурсів.
 
Між тим, вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України, і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Згідно з законодавством України загрози національній безпеці - це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.
Таким чином, види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.
Кримінальним законом установлено, що надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.
Достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду ОСОБА_4  для усвідомлення ним фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим доводиться об`єктивними даними про його кваліфікаційний рівень в галузі права, який дозволяв йому працювати керівником незаконно утвореного «Управления МВД Росии по городу Ялте». 
На свідомий і добровільний характер дій ОСОБА_4 з надання допомоги РФ в проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові України вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку. Так, ОСОБА_4 , починаючи з лютого 2014 року, не вчиняє жодних дій у зв`язку із своєю мовчазною згодою на автоматичне набуття по факту громадянства іншої країни, продовжує здійснювати трудову діяльність як працівник органів внутрішніх справ, керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави.
Крім того, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, усвідомлюючи, що так зване «Управления МВД Росии по городу Ялте», відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в м. Ялта продовжив роботу у складі незаконного правоохоронного органу Російської Федерації на території АР Крим.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що сторони вільні у використанні своїх прав, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, доведена.
На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення - державної зради, тобто у вчиненні громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014 року).
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким, його ставлення до вчиненого, який свідомо розірвав всі правові відносини з державою, яка надала йому право діяти від її імені, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. 
Також суд враховує думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна; думку сторони захисту - адвокат просив визнати не винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за недоведеністю його вини.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначитиОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке основне покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.
Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України передбачено конфіскацію майна або без такої.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4  засуджується за вчинення особливо тяжкого злочину, має спеціальне звання «підполковник міліції», тому на підставі ст. 54 КК України необхідно позбавити останнього цього звання.
Беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 також додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.
На переконання суду, призначення обвинуваченому саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи, що до ОСОБА_4 застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення конфіскації майна, залишити діючим захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно ОСОБА_4 , а саме на: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.0100 га, кадастровий номер: 0110100000:02:025:0564, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав: 2027693; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,7, номер запису: 407 в книзі: Д 507, частка власності , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 17.10.2007, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду від 29.03.2023 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , обраний ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06.03.2023 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін. 
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років, з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звання «підполковник міліції».
Запобіжний захід, обраний ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06.03.2023 у вигляді тримання під вартою, без визначення суми застави, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України - залишити без змін.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва 29.03.2023 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.0100 га, кадастровий номер: 0110100000:02:025:0564, вид використання: для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів (02.05), форма власності: приватна власність, розмір частки: 1/1, відомості про орган державної реєстрації прав: реєстраційна служба Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, дата державної реєстрації 06.08.2013, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав: 2027693; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 65,7, номер запису: 407 в книзі: Д 507, частка власності 1/4; форма власності: приватна спільна часткова; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, розп. № 743, 18.09.2006, Орган приватизації виконкома Сімферопольської міської ради, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 17.10.2007, у зв`язку з необхідністю виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна - залишити без змін.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.
Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Суддя:            ОСОБА_1