01.04.2026 Справа № 363/1124/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
Судді        Олійник С.В.,
за участі секретаря      Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення про встановлення факту, що має юридичне значення, 
встановив:
19 лютого 2026 року заявник звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у якій зазначила, що 27.12.1999 року розпорядженням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області №188 заявниці, її чоловіку ОСОБА_2 та їх дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно вказаного свідоцтва вони є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках. Право власності на частку квартири заявник набула та зареєструвала у встановленому законом порядку згідно законодавства, яке діяло до 2013 року. Починаючи з 01 січня 2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. З Урахуванням змін, у заявниці виникла необхідність у реєстрації належної їй частки квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Під час підготовки документів для реєстрації було з`ясовано, що в cвідоцтві про право власності на житло допущено помилку в частині зазначення імені заявниці, а саме: помилково вказано « ОСОБА_5 », замість правильного « ОСОБА_6 ». У зв`язку з розбіжністю в написанні імені в паспорті громадянина України та в свідоцтва про право власності на житло державним реєстратором 03.02.2026 року прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Помилка наявна лише в свідоцтві про право власності на житло, в довідці на нерухоме майно, яка видана КП «Вишгородське БТІ» ім`я заявниці вказано вірно. Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки заявниця позбавлена можливості проведення державної реєстрації права власності на належну їй частку квартири та в повному обсязі реалізувати своє право власності на належне майно.
Процесуальні дії та рішення у справі.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позиція учасників процесу.
У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без участі заявника, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити.
У судове засідання заінтересовані особи не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечували.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційного номеру облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , довідки на нерухоме майно, заявник ОСОБА_1 має ім`я « ОСОБА_6 ». 
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1999 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого Вишгородською міською радою згідно з розпорядженням (наказом) від 27.12.1999 року, на ім`я ОСОБА_2 та членів його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вказана квартира зареєстрована на правах особистої власності в рівних частках. 
Згідно рішення про відмову в проведенні реєстраційних дії державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 від 03.02.2026 №83127155, заявниці відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із допущеною помилкою у Свідоцтві про право власності на житло від 27.12.1999 року: замість правильного запису імені « ОСОБА_6 » неправильно вказано « ОСОБА_5 ». 
Застосовані норми права.
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом п. 3 ч. 2 і ч. 7 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (абз. 1 п. 1). При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства (абз. 1 п. 12).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17 вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Мотиви і висновки суду.
Із досліджених письмових доказів вбачається, що заявник дійсно має ім`я « ОСОБА_6 », проте в свідоцтві про право власності на житло від 27.12.1999 року зазначено ім`я « ОСОБА_5 », а тому вказаний державний акт дійсно виданий на ім`я заявника ОСОБА_1 .
Встановлення факту належності правовстановлюючого документу для заявника має юридичне значення, оскільки їй необхідно реалізувати реєстрацію права власності.
Враховуючи відомості, отримані з досліджених доказів, суд дійшов висновку, що свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1999 року виданий на ім`я заявника ОСОБА_1 , що підтверджується доказами, а тому заява підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1999 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого Вишгородською міською радою згідно з розпорядженням (наказом) від 27.12.1999 року на ім`я ОСОБА_2 та членів його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд, або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа:  ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя       С.В. Олійник