ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №200/9165/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (головуючий суддя І інстанції – Михайлик А.С.), складене у повному обсязі 07 квітня 2025 року, у справі № 200/9165/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила: 
визнати протиправними дії щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки;
зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889 та індексації грошового забезпечення;
зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2019-2022 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів ix сімей" 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням індексації грошового забезпечення;
визнати протиправними дії щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2022 роки;
зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2018 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889 та індексації грошового забезпечення;
зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019-2022 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року частково задоволено позовні вимоги.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889, при обчисленні ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обчисленні ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обчисленні ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021 роки.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що розмір матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань визначається у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення їх отримувачів, та можуть бути менші за нього. До місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). В свою чергу індексація грошового забезпечення встановлена для виплати, як окремий вид доходу, який не входить до складу грошового забезпечення. Крім цього, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань здійснюються в межах виділених асигнувань.
Відтак, вважає, що підстав для перерахунку позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань немає.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 18.04.2018), відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.01.2022 № 2 позивача виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення з 05.01.2022. 
Згідно наданих відповідачем суду архівних відомостей про проведені позивачу виплати за 2017-2022 роки нею отримано:
щомісячну додаткову грошову допомогу 60 %: у сумі 356,15 грн у жовтні 2017 року, 2668,27 грн - у листопаді 2017 року, по 2666,40 грн - у грудні 2017 року- лютому 2018 року, 2803,14 - у березні 2018 року;
грошову допомогу на оздоровлення: у сумі 1600,00 грн у жовтні 2017 року, 2852,00 грн – у листопаді 2017 року, 7848,28 грн – у серпні 2018 року, 10 325,70 грн - в серпні 2019 року, у листопаді 2020 року - 10 691,85 грн, в жовтні 2021 року у сумі 10 804,50 грн;
матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань: у сумі 10 417,13 грн в грудні 2019 року, 600 грн - в жовтні 2021 року.
Також позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення у грудні 2018 року – вересень 2019 року, листопад 2019 року – лютий 2022 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №200/1641/24, яке набрало законної сили 26.06.2024, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 27.09.2017 до 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.09.2017 до 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної індексації-різниці грошового забезпечення з 01.03.2018 до 05.01.2022 відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 05.01.2022 із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», в розмірі 4089 (чотири тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 91 копійка щомісячно.
У листі від 10.01.2025 № 09/02-48 відповідач повідомив, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально побутових питань виплачуються у розмірах, що не перевищує місячного грошового забезпечення їх отримувачів, та можуть бути менші за нього. До місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). Виплати здійснюються в межах виділених асигнувань. Вказане щодо спірних періодів проведення позивачу виплат до 01.03.2018 витікає з приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; Постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260. Щодо спірних періодів з 01.03.2018, відповідач вказано аналогічне із посиланнями на постанову КМУ від 30.08.2017 № 704 про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою-четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У редакції цього Закону, чинній з 23.06.2018, згідно із Законом № 2397-VIII від 05.04.2018 пункт 4 статті 9 доповнено абзацом третім, відповідно до якого порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.
За установленим у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з ч. 3 ст. 15 цього Закону військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), якою визначались порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Згідно з пунктом 30.1 розділу ХХХ Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 30.3 Інструкції № 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з п.п. 33.1-33.3 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (яка була чинною на час отримання позивачем цієї винагороди) було визначено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 899 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої вказаної Постанови № 899, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), зокрема, з 01.07.2014 - у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
Відповідно до зазначеної Постанови, наказом Міністра оборони від 24.10.2016 № 550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, чинну на час виникнення спірних відносин (далі Інструкція № 550), яка відповідно до пункту 1 визначала порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Пунктами 2, 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) у розмірах до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Судами встановлено, що винагорода відповідно до Постанови № 899 у розмірі 60 % позивачем отримувалась протягом спірного періоду проходження служби у сумі 356,15 грн у жовтні 2017 року, 2868,27 грн - у листопаді 2017 року, по 2666,40 грн - у грудні 2017 року-лютому 2018 року, 2803,14 - у березні 2018 року. В подальшому виплата такої винагороди не проводилася.
Відповідач не заперечує неврахування під час обчислення позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалась позивачу щомісячно відповідно до Постанови № 889 з жовтня 2017 року по березень 2018 року.
Підставою неврахування щомісячної додаткової винагороди при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань стало застосування відповідачем приписів нормативно-правових актів, зокрема, Інструкції № 260, якими передбачено не включення винагород до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Разом з тим, суд зауважує, що застосування вищезазначеної Інструкції № 260 (а також Інструкції № 550) в частині обмеження складових грошового забезпечення, що включаються до обрахунку грошового забезпечення (зокрема, невключення винагороди відповідно до Постанови № 889 до його обчислення), свідчило б про невраховування пріоритетності законів над підзаконними актами.
Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 26.02.2021 у справі 620/3346/19, від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. 
З огляду на наведене, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме положення Закону № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду також у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Так, згідно аналізу частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки позивачу на підставі Постанови № 889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Тотожних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі № 0640/4032/18.
Отже, додаткова грошова винагорода носить систематичний, щомісячний характер, належить до додаткових видів грошового забезпечення, а тому неврахування її відповідачем у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань є протиправним.
Як встановлено судами, позивачу виплачувалась щомісячно винагорода відповідно до Постанови № 889 з жовтня 2017 року по березень 2018 року. З 2019 року позивач її не отримувала, відтак, підстави для включення цієї винагороди до грошового забезпечення, з якого обчислено позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення з 2019 року відсутні. Крім цього, позивачем у період 2017-2018 років отримано грошову допомогу на оздоровлення: у жовтні 2017 року, у листопаді 2017 року, у серпні 2018 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань позивач у період 2017-2018 років не отримувала, відтак, підстави для перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань з урахуванням винагороди відповідно до Постанови № 889 відсутні також через неотримання цієї матеріальної допомоги. 
Отже, позовні вимоги щодо включення винагороди відповідно до Постанови № 889 до обчислення грошового забезпечення позивача підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889.
Щодо обчислення позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у період 2019 року по 2022 рік, то в цей період вказані відносини були врегульовані наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260).
Відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (п. 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260).
Відповідно до п. 1 розділу ХХIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. 
Судом встановлено, що позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення у грудні 2018 року – вересень 2019 року, листопаді 2019 року – лютому 2022 року. Водночас, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 200/1641/24, яке набрало законної сили 26.06.2024, позивачу присуджено індексацію грошового забезпечення за період з 27.09.2017 до 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, та щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 05.01.2022 із застосуванням абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», в розмірі 4089,91 грн щомісячно.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Суд виходить з того, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.
Субсидіарне застосування норм Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 30.12.2020 у справі №359/8843/16-а.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є його систематичною складовою та не має характеру одноразових виплат.
Враховуючи наведене, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мають бути обраховані із грошового забезпечення з урахуванням індексації.
Так, грошову допомогу на оздоровлення позивачем отримано у жовтні 2017 року, у листопаді 2017 року, у серпні 2018 року, в серпні 2019 року, у листопаді 2020 року, в жовтні 2021 року; матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань - в грудні 2019 року, в жовтні 2021 року. 
Тобто, грошову допомогу на оздоровлення у 2022 році та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у 2017, 2018, 2020, 2022 роках позивачем не отримано.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Сторонами не надано суду доказів, що довели б отримання позивачем грошової допомоги на оздоровлення у 2022 році, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2017, 2018, 2020, 2022 роках; архівні відомості відповідача про проведені позивачу виплати свідчать про їх невиплату в ці роки; питання їх присудження у цій справі не вирішується, позивачем не оспорюється. Відтак, позовні вимоги щодо перерахунок грошової допомоги на оздоровлення у 2022 році, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2017, 2018, 2020, 2022 роках задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено отримання цих виплат.
Зважаючи на викладене, задоволенню підлягають вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021 роки; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням індексації грошового забезпечення; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивачки необхідно змінити спосіб захисту порушеного права та задовольнити позов частково - шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/9165/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць