ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2026 р. Справа№ 910/12543/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Скрипки І.М. 
Шаратова Ю.А. 

секретар судового засідання - Васильченко А.І.,
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» 
на рішення Господарського суду міста Києва
від 12.02.2026 (повний текст складено 23.02.2026)
у справі № 910/12543/25 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент»
про стягнення 4 601 408,02 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
До Господарського суду міста Києва з позовом звернулася Київська міська рада (далі - Київрада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» (далі - ТОВ «Мега Інвест Девелопмент», відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 4 601 408,02 грн за користування земельною ділянкою.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Київрада зазначила, що відповідач є власником будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1,4495 га з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133, що знаходиться на вул. Дегтярівській, 21, у Шевченківському районі міста Києва, яку він використовував у період з 12.03.2020 по 24.10.2024 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (Київської міської ради). Оскільки кошти за користування у позадоговірному порядку землею за вказаний період відповідач не сплатив, у нього виник обов`язок повернути безпідставно збережені кошти в загальній сумі 4 601 408,02 грн власнику земельної ділянки.
У позові Київрада просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 4 601 408,02 грн на підставі ст. 83, 152 Земельного кодексу України, ст. 1212 ЦК України.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25 позов Київської міської ради задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» на користь Київської міської ради безпідставно збережені кошти у сумі 4 601 408 (чотири мільйони шістсот одну тисячу чотириста вісім) грн 02 коп. та судовий збір у сумі 55 219 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн 90 коп.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки ТОВ «Мега Інвест Девелопмент», як фактичний користувач земельної ділянки, у період з 12.03.2020 по 24.10.2024 зберіг у себе без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки кошти, які мав заплатити за користування землею, то у відповідача виник обов`язок повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 року у справі № 910/12543/25 в частині стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 242 844,71 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 242 844,71 грн. Судовий збір стягнути у відповідності до вимог діючого законодавства України.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" відповідач у період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року мав сплачувати орендну плату за земельну ділянку в розмірі 0 відсотка від нормативної грошової оцінки. 
Скаржник звертає увагу на те, що предметом спору є стягнення з відповідача коштів у сумі орендної плати, яка підлягала сплаті в разі належного оформлення договору оренди, тому рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" застосовується до спірних правовідносин, так як за наявності укладеного договору оренди в період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року відповідач мав сплатити орендну плату в розмірі 0 відсотка від нормативної грошової оцінки.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Бестаченко О.Л., суддів: Гончарова С.А., Скрипки І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25; призначено її до розгляду в судовому засіданні 07.04.2026 о 10:00; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12543/25.
19.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12543/25.
У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Бестаченко О.Л., суддів: Шаратова Ю.А., Скрипки І.М.
Ухвалою від 06.04.2026 прийнято справу № 910/12543/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Інвест Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Бестаченко О.Л., судді: Шаратов Ю.А., Скрипка І.М.
У судовому засіданні 07.04.2026 колегія суддів, у порядку ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, оголосила про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 16.04.2026 о 14 год 00 хв.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
12.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Позивач зазначає, що Київська міська рада вирішила застосувати 0 відсоток щодо орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міської територіальної громади міста Києва при укладанні та внесенні змін до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком 11 до цього рішення у визначений період. Водночас договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем був укладений пізніше, а саме 25 жовтня 2024 року, і тому не поширюється на правовідносини у даній справі.
Звертає увагу суду, що положення пункту 19.13 рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 (в редакції рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490) застосовується лише до орендарів земельних ділянок в розумінні земельного та податкового законодавства та не може бути застосоване до відповідача.
Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 07.04.2026 з`явились представники позивача та відповідача.
Представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25 в частині стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 242 844,71 грн, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 242 844,71 грн.
Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі №910/12543/25 залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
30.05.2024 Київська міська рада ухвалила рішення № 635/8601, згідно з яким земельна ділянка комунальної власності площею 1,4495 га (кадастровий номер 8000000000:88:061:0133), розташована по вул. Дегтярівській, 21 у Шевченківському районі міста Києва, із земель комунальної власності була передана ТОВ «Мега Інвест Девелопмент» в оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування адміністративного корпусу у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, розміщене на цій земельній ділянці.
На виконання вказаного рішення 25.10.2024 між Київрадою (орендодавець) та ТОВ «Мега Інвест Девелопмент» був укладений договір оренди земельної ділянки (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором, для експлуатації та обслуговування адміністративного корпусу. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 2.1 договору об`єктом оренди, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 30.05.2024 № 635/8601 та цього договору, є земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер - 8000000000:88:061:0133; місце розташування - вул. Дегтярівська, 21 у Шевченківському районі міста Києва; категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення - для експлуатації та обслуговування адміністративного корпусу; розмір (площа) - 1,4495 га.
Пунктом 2.2 договору визначено, що відповідно до витягу з технічної документації № НВ-9943010612024 від 04.07.2024 (за формою згідно з додатком 17 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 753 від 01.07.2022)) нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 38 816 197,17 грн.
Відповідно до п. 2.4 договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, які згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать на праві власності орендареві: споруда інструментального цеху, літера К, загальною площею 2576,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885849080391, номер відомостей про речове право 28953864 від 15.11.2018); частина споруди заводоуправління 2-х поверхова, літера А, загальною площею 1000,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885843480391, номер відомостей про речове право 28968739 від 15.11.2018); частина споруди заводоуправління 2-х поверхова, літера А, загальною площею 109,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885846680391, номер відомостей про речове право 28968763 від 15.11.2018); будівля ГРП (газорозподільної станції) загальною площею 29,44 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885868380391, номер відомостей про речове право 28945362 від 15.11.2018); будинок бетонний, літера VII, загальною площею 47,9 кв.м, склад механічного цеху, літери IX, X, загальною площею 170,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885851980391, номер відомостей про речове право 28945607 від 15.11.2018).
У п. 4.2 договору сторони погодили, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 відсотків від її нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
Відповідно до п. 4.2.2 договору орендар зобов`язаний сплатити безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на ній, до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на рахунок UA40899998033416981100002601 1. Одержувач: ГУК у м. Києві/Шевченківський р-н/18010500, код ЄДРПОУ 37993783.
Зазначений договір оренди був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрований 25.10.2024 за № 3664.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру № НВ-0001689622024 від 15.07.2024, інформаційною довідкою № 443976318 від 17.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133, площею 1,4495 га, є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. Категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Також згідно з інформаційними довідками від 07.10.2025 № 446705426, № 446706204, № 446705725, № 446705140, № 446705862 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на вказаній земельній ділянці розташовані будівлі та споруди, а саме: частина споруди заводоуправління 2-х поверхова, літера А загальною площею 1000,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885843480391), частина споруди заводоуправління 2-х поверхова, літера А загальною площею 109,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885846680391), будівля ГРП (газорозподільної станції) загальною площею 29,44 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885868380391), споруда інструментального цеху, літера К загальною площею 2576,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885849080391), будинок бетонний літера VII загальною площею 47,9 кв.м, склад механічного цеху літери IX, X загальною площею 170,4 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885851980391), які перебувають у приватній власності ТОВ «Мега Інвест Девелопмент» на підставі договору купівлі-продажу № 2594 від 15.11.2018 (право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2018, номери записів про право власності: 28968739, 28968763, 28945362, 28953864, 28945607).
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну каргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Як встановлено судом, ТОВ «Мега Інвест Девелопмент» на підставі договору купівлі-продажу № 2594 від 15.11.2018 є власником нерухомого майна: частина споруди заводоуправління 2-х поверхова, літера А загальною площею 1000,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885843480391), частина споруди заводоуправління 2-х поверхова, літера А загальною площею 109,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885846680391), будівля ГРП (газорозподільної станції) загальною площею 29,44 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885868380391), споруда інструментального цеху, літера К загальною площею 2576,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885849080391), будинок бетонний літера VII загальною площею 47,9 кв.м, склад механічного цеху літери IX, X загальною площею 170,4 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 885851980391) (право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2018, номери записів про право власності: 28968739, 28968763, 28945362, 28953864, 28945607).
Сторонами не заперечується, що належне відповідачу на праві власності нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133, площею 1,4495 га, розташованій по вул. Дегтярівській, 21, у Шевченківському районі міста Києва. 
Державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133 проведено 20.10.2008, цільове призначення - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та спору підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, власник - територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. 
Позивач стверджує, що відповідач як власник нерухомого майна у період з 12.03.2020 по 24.10.2024 користувався земельною ділянкою, на якій це майно розташоване, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак ТОВ «Мега Інвест Девелопмент» є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до пунктів 289.1. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.
При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Правова позиція, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.
Обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом № НВ-9943010612024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 04.07.2024, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133 становить 38 816 197,17 грн.
Крім того, відповідно до п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України. 
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyunormatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де вказано: значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2020 роки - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення), за 2022 рік - 1,15. 
Згідно з п. 284.1 ст. 282 ПК України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
Відповідно до ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Отже, ставка орендної плати має встановлюватися рішенням органу місцевого самоврядування.
Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, сума коштів за користування земельною ділянкою позивачем визначалася за ставкою річної орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки.
Так, відповідно до додатків 11 до рішень Київської міської ради № 456/8029 від 12.12.2019 «Про бюджет міста Києва на 2020 рік», № 24/24 від 24.12.2020 «Про бюджет міста Києва на 2021 рік», № 3704/3745 від 09.12.2021 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік», № 5828/5869 від 08.12.2022 «Про бюджет міста Києва на 2023 рік», № 7531/7572 від 14.12.2023 «Про бюджет міста Києва на 2024 рік», № 426/10234 від 05.12.2024 «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» розмір орендної плати від НГО для земель з видом цільового призначення - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості становить 3% від нормативної грошової оцінки
Тож, зважаючи на викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок орендної плати із застосуванням 3%, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок позивача є правильним, відтак, стягненню з відповідача підлягають грошові кошти в сумі 4 601 408,08 грн за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133, площею 1,4495 га.
Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 року № 5449/5490) з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.
Пунктами 1, 3 рішення Київської міської ради від 20.04.2023 № 6311/6352 «Про уточнення механізму реалізації пільг зі сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва» вирішено враховуючи те, що підпунктом 19.13 пункту 19 рішення Київської міської ради від 09 грудня 2021 року № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» встановлено, що з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка, орендарям земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста Києва забезпечити укладення відповідних додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста Києва. У разі якщо під час дії воєнного стану або протягом одного року з дня припинення або скасування воєнного стану у встановленому порядку орендар не забезпечив ужиття заходів для укладення додаткової угоди, визначеної пунктом 1 цього рішення, вважається, що пропозиція про укладення додаткової угоди відхилена.
Так, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
З урахуванням системного аналізу змісту Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.
Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 виснував, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.
Судом встановлено, що у період з 12.03.2020 по 24.10.2024 спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:88:061:0133 у власності або користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» не перебувала.
Враховуючи викладене, положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 № 5449/5490) щодо звільнення орендарів від сплати орендної плати у період з 01.03.2022 по 31.05.2022 не підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Таким чином, Київською міською радою правомірно нараховано безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 01.03.2022 по 31.05.2022, а тому доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не зайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що скаржником не наведено правових підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі №910/12543/25.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в оскаржуваній частині.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Інвест Девелопмент» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/12543/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Постанову ухвалено з окремою думкою судді Шаратова Ю.А.

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді І.М. Скрипка

Ю.А. Шаратов