Справа № 128/4970/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засіданні Нога Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Жмеринської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. 
На обгрунтування позовних вимог у позовній заяві викладено наступні обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13.08.2015 по 24.07.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач жодних стосунків із сином не підтримує, його життям, психічним та фізичним розвитком не цікавиться, участі у вихованні сина не приймає. Окрім аліментів, які відповідач сплачував невчасно та не в повному обсязі, станом на 31.10.2024 має заборгованість в сумі 8178,00 грн., ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Тобто, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та духовних цінностей. Дитина не отримує від батька жодних подарунків на день народження. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, не відвідував і не відвідує сина вдома, в дитячому дошкільному закладі, школі. З огляду на вказане, а також з метою захисту прав та інтересів дитини, власних батьківських прав, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. 
Враховуючи вищевикладене, просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Фанди О.А. від 27.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 42).
Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. від 25.07.2025 прийнято до провадження судді Шевчук Л.П. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначено підготовче засідання (а.с. 92).
Ухвалою суду від 21.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 117).
Ухвалою суду від 30.10.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 21.10.2025 (а.с. 118).
В судовому засіданні 08.01.2026 у вступному слові представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Рудяк С.В. позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин підтримав та просив їх задовольнити. Просив не брати до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки вважає його недостатньо обгрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи.
Позивачка ОСОБА_1 також підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Додатково вказала, що вона з 2018 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем. Окрім сина ОСОБА_3 , має ще двох спільних із ОСОБА_4 дітей: сина ОСОБА_5 , 2019 року народження, та сина ОСОБА_6 , 2023 року народження. Також вказала, що коли народився син ОСОБА_7 , вони із відповідачем проживала в с. Гарвишівка Вінницького району Вінницької області, а коли дитині виповнився 1 місяць, то вони переїхали проживати до неї в с. Почапинці Жмеринського району Вінницької області. Після цього відповідач поїхав на роботу за кордон і сина останній раз бачив, коли дитині було 6 місяців. Шлюб із відповідачем вони розірвали в 2017 році. Наразі позивачка з дітьми та чоловіком проживають в АДРЕСА_1 . Відповідач жодного разу не звертався до неї із проханням побачитися із дитиною і перешкод у тому вона йому не чинила. Весь цей час вона проживає за однією і тією ж адресою, номер телефону вона не змінювала. В будь-який час відповідач мав можливість зателефонувати їй та домовитися про побачення із дитиною. Окрім неї, про дитину піклується, займається її вихованням та утриманням її чоловік ОСОБА_4 і ОСОБА_7 вважає його своїм батьком. Син ОСОБА_7 свого біологічного батька не знає і в свідомому віці жодного разу не бачив. Між відповідачем та сином немає зв`язків. Відповідач не забезпечує дитині умови для здобуття освіти, ніяких коштів, окрім аліментів, не надавав. Вважає, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_7 .
В судовому засіданні 26.02.2026 позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що з пологового будинку її разом із сином ОСОБА_7 забирав відповідач ОСОБА_2 , оскільки на той час вони проживали в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області, де вони проживали до виповнення синові 1 місяця від народження. А після цього вони переїхали проживати в с. Почапинці, де ще деякий час проживали, а потім відповідач поїхав на роботу за кордон. 
Заслуханий в судовому засіданні 26.02.2026 в присутності матері ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що навчається в 4 класі Почапинецького ліцею. Проживає в АДРЕСА_1 . За цією адресою він проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_8 , двома братами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і сестрою ОСОБА_9 . Іншого батька, окрім ОСОБА_10 , він не знає. Все, що йому необхідне для навчання йому купує мама і тато ОСОБА_11 . Тато ОСОБА_11 наразі служить у військовій частині в АДРЕСА_2 . Йому комфортно проживати з татом ОСОБА_11 .
Допитана в судовому засіданні 26.02.2026 свідок ОСОБА_12 суду показала, що проживає в АДРЕСА_1 , працює директором дитячого садочку в с. Почапинці. Позивачку знає від народження та як сусідку, оскільки проживають на одній вулиці в одному селі. Вказала, що дитина ОСОБА_7 відвідував дитячий садочок в с. Почапинці, його батька вона жодного разу взагалі не бачила. Біологічний батько дитини жодного разу не цікавився освітнім процесом дитини. Вважає, що біологічний батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_7 , оскільки, в інакшому випадку він би цікавився життям дитини. В той час коли дитина відвідувала дитячий садочок його приводили і забирали, цікавилися справами дитини його мати та її теперішній чоловік, якого вона знає, оскільки він також з с. Почапинці та є односельчанином. 
Допитаний в судовому засіданні 26.02.2026 свідок ОСОБА_13 суду показав, що позивачку знає з дитинства, вони є односельчанами, він спілкується із її батьками. ОСОБА_2 не знає і жодного разу не бачив. Свідок особисто бачив та йому відомо, що вихованням та утриманням дитини ОСОБА_7 з самого його дитинства займається ОСОБА_14 . ОСОБА_15 ОСОБА_11 часто з родиною приїздить до нього в гості. ОСОБА_15 ОСОБА_11 регулярно возить дітей, в тому числі й ОСОБА_7 , на риболовлю, на ставок, до лісу. На даний час у родини ОСОБА_15 четверо дітей. Свідок їх бачить майже щодня. Свідку відомо, що дитина ОСОБА_7 називає ОСОБА_10 батьком. Нещодавно бачив як ОСОБА_14 придбав для ОСОБА_7 іграшку - дрон. 
Надалі в судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рудяк С.В. не з`явилися, представником позивачки направлено до суду заяву, в якій він просив розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримає та просить їх задовольнити (а.с. 168). Також надіслав до суду письмову промову в судових дебатах, у якій зазначив наступне. 
Відповідач, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з малолітнім сином з його шестимісячного віку, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтерес до дитини та її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти тощо. Під час судового розгляду вказаної справи органом опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області надано на виконання ухвали суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ознайомившись із наданим органом опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради Висновком, можна зробити висновок, що він є необґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Зокрема, у вказаному висновку органом опіки та піклування не наведено жодних доказів належного виконання Відповідачем батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , а лише зазначено, що відповідно до характеристики на відповідача від старости Стадницького старостинського округу, ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони, піклується про свою матір, забезпечує її лікування та допомагає її матеріально. Про необґрунтованість висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, свідчить інформація, яка наведена у ньому про те, що позивач та її чоловік (вітчим) займаються утриманням, вихованням та забезпеченням умов для здобуття освіти дитиною, а відповідач жодної участі у цьому не приймає. Також, відповідач з 2017 року не бачив, не спілкувався, не цікавиться життям дитини, з питанням, по спілкуватись, побачитись із сином до позивача не звертався, заборгованість по аліментах погашає в кінці року. Крім того, як вказано у висновку, під час засідання комісії відбулась розмова по телефонному зв`язку із ОСОБА_2 , який підтвердив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, так як позивач створила нову сім`ю. Також, члени комісії заслухали малолітнього ОСОБА_7 , який повідомив, що батька не пам`ятає. З огляду на обставини, викладенні у висновку слідує, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради не об`єктивно, не повно, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи та упереджено прийняв рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , що суперечить інтересам дитини, оскільки біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває уже майже 9 років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та сином. Біологічний батько не заперечує та заявляє про позбавлення його батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Таким чином, просив суд не погоджуватися із висновком органу опіки та піклування Жмеринської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Одночасно звертає увагу суду на те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Також звертає увагу суду на те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, у зв`язку із його небажанням спілкуватись із малолітнім сином, а тому можна зробити висновок про свідоме самоусунення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківський обов`язків, чим порушує права та інтереси дитини. Відповідач не займається і не має наміру займатися вихованням дитини, виконувати батьківські обов`язки. Водночас, дитина зростає у повноцінній сім`ї і вихованням дитини фактично займається чоловік матері, а тому це відповідає інтересам дитини. Отже біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває близько дев`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та сином. Біологічний батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини, а він не має наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Крім того, формальна участь у процесі утримання малолітнього сина ОСОБА_2 шляхом періодичної сплати аліментів, не замінюють реальної участі у житті дитини. Інтереси дитини мають пріоритет над формальними правами дорослих. Відповідач свідомо, тривалий час, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав відносно сина. Вчинення відповідачем під час перебування справи в суді дій, спрямованих на сплату аліментів, не свідчить про його реальний намір змінити свою поведінку. Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 , як підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , вказувала на те, що відповідач на тривалий час самоусунувся від спілкування зі своїм малолітнім сином, не переймається його основними життєвими потребами, не навідує дитину, має заборгованість зі сплати аліментів. Отже заявленою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у цій справі є пункт 2 частини першої статті 164 СК України. ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що відповідач свідомо на тривалий час самоусунувся від виконання своїх батьківських прав щодо сина, не підтримує з ним зв`язку, не цікавить його життям, до неї з питанням поспілкуватись, побачитись із сином не звертався, хоча мав можливість на це, внаслідок чого сімейні зв`язки між дитиною та батьком були втрачені, тоді як сама дитина сприйняла іншу особу (нового чоловіка матері) як свого батька. Відповідачем доказів, які б підтверджували вчинення позивачкою перешкод для виконання відповідачем батьківських обов`язків не надано. Таким чином, ОСОБА_2 свідомо, тривалий час, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наданими в судовому засіданні про те, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не підтримує з ним зв`язку, не цікавить його життям, та взагалі його не бачили за місцем проживання дитини. Крім того, свідки вказали, що дитина адаптувалася до нової сім`ї матері із другим чоловіком та відчуває себе у ній комфортно. Освітнім процесом займається мати дитини та її чоловік ОСОБА_4 .. Невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 також доводиться показами самого малолітнього сина ОСОБА_3 , наданими в судовому засіданні в присутності матері, про те, що він взагалі не знає свого біологічного батька та його не бачив, він до нього не телефонує та не спілкується, а проживає в сім`ї матері із теперішнім чоловіком ОСОБА_4 та вважає його своїм батьком і звертається до нього як до батька. ОСОБА_4 купує йому всі необхідні речі, як до школи так і у повсякденному житті, вони багато часу проводять разом. Також, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина доводиться довідками Закладу дошкільної освіти «Світанок» №28 від 01.11.2024 та Комунального закладу «Почапинецький ліцей» Жмеринської міської територіальної громади №113 від 01.11.2024 про те, що ОСОБА_2 успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Крім того, відповідно до довідки Почапинецького старостинського округу виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 31.10.2024, ОСОБА_2 із шестимісячного віку сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти. До того ж, відповідач сам визнає позовні вимоги позивача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , про що свідчить його заява подана до суду, яка оформлена в Німеччині та легалізована в Україні. Із вказаної заяви слідує, що відповідач перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу як фізичного так і морального позивача підтвердив, що не бере та не має наміру в подальшому брати участь у вихованні та матеріальному забезпечення (виконувати батьківські обов`язки) відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на вищевикладене слідує висновок, що має місце факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , який не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо, виявляє байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав. Крім того, позивачем доведено, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (а.с. 168, 174-177).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до нього про позбавлення його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, справу просив розглядати у його відсутність (а.с. 83-88).
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Жмеринської міської ради в судове засідання не з`явився, від представника ОСОБА_16 до суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити у відсутність представника третьої особи, при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 170).
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами.
Заяв та клопотань не надходило.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Почапинці Жмеринського району Вінницької області (а.с. 7).
З копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниці (а.с. 11).
Відповідно до копії витягу з реєстру Жмеринської територіальної громади №2024/000277222 від 10.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.12.2009 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_17 змінила прізвище на « ОСОБА_18 » (а.с. 12).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_19 є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Відповідно до копії витягу з реєстру Жмеринської територіальної громади №2024/010923261 від 11.09.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.06.2021 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Згідно копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.07.2017 (справа №130/409/17) розірвано шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ; після розірвання шлюбу ОСОБА_19 відновлено її дошлюбне прізвище « ОСОБА_21 » (а.с. 13).
Відповідно до копії довідки Почапинецького старостинського округу Жмеринської міської ради №01-11-2024/522 від 06.11.2024 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять: чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Будинок за вказаною адресою належить матері ОСОБА_1 - ОСОБА_24 (а.с. 14).
З копії актового запису про народження, що наданий із застосунку «Дія», вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками дитини ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 167).
Згідно довідки КЗ «Почапинецький ліцей» Жмеринської міської територіальної громади №113 від 01.11.2024 (а.с. 15), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 3 класу КЗ «Почапинецький ліцей», його батько - ОСОБА_2 контакту із ліцеєм не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Комунікація щодо питань, пов`язаних з освітнім процесом, а саме: успішність, поведінка, шкільні та класні заходи відбуваються з мамою дитини ОСОБА_1 та його вітчимом ОСОБА_4 , які брали активну участь в шкільному житті дитини протягом всього освітнього процесу.
Відповідно до довідки Закладу дошкільної освіти «Світанок» Жмеринського ОТГ Вінницької області №28 від 01.11.2024, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2018 по 2022 відвідував заклад дошкільної освіти «Світанок». За весь період перебування дитини в садочку дитиною цікавилася мати - ОСОБА_1 , яка приводила та забирала дитину з садочка, відвідувала батьківські збори. Батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не був в садочку та не цікавився дитиною, не відвідував батьківські збори (а.с. 16).
З довідки Почапинецького старостинського округу Жмериснької міської раид №01-11-2024/516 від 31.10.2024 вбачається, що ОСОБА_2 із шестимісячного віку сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти (а.с. 17).
З копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що наданий Вінницьким відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області за період з 24.02.2017 по 31.10.2024, вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 8178,00 грн. (а.с.18-20).
З копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що наданий Вінницьким відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за період з 30.06.2018 по 31.08.2025, вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 6392,00 грн. (а.с. 113-зворот - 115).
Відповідно характеристики учня 3 класу КЗ «Почапинецький ліцей» Жмеринської МТГ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №118 від 06.11.2024, ОСОБА_26 за характером добрий, чуйний, товариський хлопчик. До дорослих ставиться шанобливо, має уявлення про правила поведінки у школі та намагається їх дотримуватися. На зауваження вчителя реагує адекватно, виконує доручення. При оволодінні навчальним матеріалом досягає значних результатів. Хлопчик старанний, відповідальний, завжди виконує домашні завдання, читає багато різноманітних книг, які йому купують батьки. Відмічається стійка увага на заняттях. ОСОБА_7 завжди має охайний вигляд, приходить завжди в чистому одязі. Хлопчик забезпечений всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання. Батьки забезпечують учня, залежно від потреб. Учень школу не відвідує лише через хворобу. До школи приходить завжди вчасно. Має відмінне здоров`я. Біологічний батько ОСОБА_2 контакту із закладом освіти, в якому навчається дитина, не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Комунікація щодо питань, пов`язаних з освітнім процесом, а саме: успішність, поведінка, шкільні та класні заходи відбуваються з матір`ю дитини ОСОБА_1 та його вітчимом ОСОБА_4 , які беруть активну участь в шкільному житті дитини протягом всього освітнього процесу (а.с. 21).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради №01-2025/1723 від 14.05.2025, що затверджений рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради №168 від 15.05.2025 (а.с. 67) на підставі протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Жмеринської міської ради від 08.05.2025 (а.с. 72-74), орган опіки і піклування вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним (а.с. 68-71). 
З вказаного висновку вбачається, що засідання комісіє відбувалося неодноразово, зокрема 17.03.2025 на засіданні комісіє були присутні ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 , а також за допомогою месенджера WhatsApp доєднався ОСОБА_2 , який повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки колишня дружина вже створила нову сім`ю. Також було заслухано дитину ОСОБА_3 , який повідомив, що свого батька ОСОБА_2 він не пам`ятає. Окрім того, комісією було проведено обстеження умов проживання дитини, які визнані задовільними. 
Разом із тим, як зазначено у висновку, вивчивши дану ситуацію та дослідивши всі документи, члени комісії не з`ясували вагомих причин для позбавлення батьківських прав ОСОБА_27 . Позбавлення батька батьківських прав не змінить життя дитини на краще. А саме лише перебування його за кордоном не свідчить про невиконання своїх батьківських обов`язків. Відсутність біологічного батька не вказує на його байдужість або небажання виконувати свої обов`язки. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності в цьому, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 не наведені достатні та переконливі підстави, які відповідали б ст. 164 СК України та свідчили про умисне ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина та слугували б обгрунтуванням для позбавлення ОСОБА_27 батьківських прав. Також, варто зазначити, що відповідно до ч. 2, ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Відтак, навіть при наявності такої заяви в матеріалах справи, це не може слугувати підставою для позбавлення, оскільки виключний перелік підстав визначений ст. 164 СК України.
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).
Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 , п. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом.
Статтею 157 СК України передбачено обов`язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.».
У статті 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно із частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. 
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Суд виходить з того, що вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною під час будьяких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23.02.2023 у справі № 188/1542/20.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною не цікавиться, не надає дитині матеріального утримання, окрім сплати аліментів, які стягуються у примусовому порядку, хоча таких перешкод їй ніхто не чинив, дитина проживає із матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 та її чоловіком - ОСОБА_4 , якого вважає своїм батьком, а відповідача ОСОБА_2 не знає та не сприймає його як батька, відповідач дитину не відвідує, проживає за межами України, а саме в Німеччині, на адресу суду надіслав засвідчену належним чином заяву, в якій вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. 
Хоча органом опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради і надано висновок про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав того, що комісією не з`ясовано вагомих причин для позбавлення відповідача батьківських прав та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності в цьому, суд не погоджується із таким висновком, адже за встановлених в судовому засіданні обставин, поведінка відповідача, як батька неповнолітнього ОСОБА_3 , свідчить про його свідоме, умисне ухилення від виконання ним своїх батьківських обов`язків, одним із доказів чого є його заява, що надана суду, про визнання ним позову та незаперечення щодо позбавлення його батьківських праві відносно його дитини. При цьому, саме обгрунтування висновку органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав містить лише загальні посилання на ненаведення ОСОБА_1 достатніх і переконливих підстав, які відповідали б ст. 164 СК України та свідчили про умисне ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. Тобто, висновок органу опіки і піклування є недостатньо обгрунтованим та суперечить інтересам дитини, яка, формально і має батька, однак цей батько жодним чином не приймає участі в житті дитини, не цікавиться його життям, не створює і не піклується здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання своєї дитини, не створює належні умови для розвитку природних здібностей дитини, не готує дитину до самостійного життя та праці. 
Отже, біологічний батько - відповідач добровільно не цікавиться життям своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває більше дев`яти років. Тривала розлука має наслідок - розрив психоемоційних зв`язків між батьком і сином. Біологічний батько послідовно заявляє про те, що він не має наміру брати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з (вітчимом) новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній, виховується матір`ю та вітчимом, разом з їх трома спільними дітьми.
Таким чином, досліджені судом фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст. 150 Сімейного Кодексу України обов`язку щодо виховання своєї дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та відповідача ОСОБА_2 , як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ..
Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн. (а.с. 25).
Відповідно до ст.ст. 15, 18, 150, 155, 157, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Жмеринської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити. 
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Учасники справи:
Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;
Третя особа - Служба у справах дітей Жмеринської міської ради, адреса: м. Жмеринка Вінницької області, вул. Київська, буд. 1-А, код ЄДРПОУ 38051926.

Суддя Л.П. Шевчук