Справа №705/7488/25
2-о/705/53/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Піньковського Р.В.
при секретарі Заповітряній Д.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Уманської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,
У С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в обґрунтування зазначивши наступне. 
Їй, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 на праві приватної власності належить 1/5 частина квартири по АДРЕСА_1 . 
При здійсненні оформленні свідоцтва була допущена помилка в написанні прізвища, а саме в рядку № 11 свідоцтва вказано особу « ОСОБА_5 ». Така ж описка наявна і у її матері ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_6 . Тобто прізвище написане з опискою, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. 
Необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу виникла у зв`язку з необхідністю виділення частки в натурі для подальшого розпорядження часткою майна.
Під час вчинення реєстраційної дії (виділення часток на спільну власність в натурі) в Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Уманської міської ради їй було надано усну відмову, зважаючи на те, що в свідоцтві прізвище вказано як « ОСОБА_7 », що не відповідає її дошлюбному прізвищу в інших документах. 
Після цього вона попросила надати їй письмову відповідь, для того, що б потім можна було її використати як доказ її звернення до ЦНАПу та доказу того, що цей факт перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, однак працівник відповідного закладу їй повідомив, що ЦНАП письмову відмову не надає. 
За загальним правилом позасудовий спосіб виправлення помилок у документах відбувається шляхом звернення до органу, що видав документ. Такий орган може виправити помилку лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких він видавався, даної помилки не було, і помилка була допущена саме з вини органу, який видав документ (у разі виявлення орфографічних або технічних помилок). 
Зважаючи на викладене, вважає технічну помилку було вчинено з вини керівника органу приватизації Уманського відділу житлового господарства В.М. Віблого. Нею було направлено заяву від 21.10.2025 до заінтересованої особи, однак з відповіді від 18.11.2025 їй було повідомлено, що: «внесення виправлень до правовстановлюючих документів не відноситься до компетенції Уманської міської ради» та при цьому, роз`яснено можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту належності документу. 
Вважає, причина неправильного написання її прізвища у одну літеру виникла у зв`язку із неправильним перекладом прізвища, імені та по батькові з російської на українську мову. Внаслідок такої помилки, у неї на цей час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. Помилка не залежала від неї, у зв`язку з чим було порушено її право власності, тому виникає необхідність встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло, чому вона і звернулася до суду з цією заявою. 
Просить суд встановити факт належності ОСОБА_8 правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.12.1996 на праві приватної власності про належність 1/5 частини квартири по АДРЕСА_1 . 
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у заяві про встановлення факту зазначила про те, що у разі визначення судом явки заявника необов`язковою та у випадку не заперечення задоволення заяви заінтересованою особою, просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, свої вимоги підтримує в повному обсязі. 
Представник заінтересованої особи – виконавчого комітету Уманської міської ради, в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника, проти задоволення заяви не заперечують. 
Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляли. 
Суд, врахувавши процесуальну позицію заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В силу вимог п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва № НОМЕР_1 , виданого Уманським відділом житлового господарства 18.12.1996 квартира в АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .
У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Умань Черкаська область та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) дівоче прізвище заявника ОСОБА_13 . Прізвище її батьків також ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , актовий запис про народження № 291. Станом на час розгляду справи прізвище заявника – ОСОБА_1 , актовий запис про шлюб № 301. 
Згідно довідки відділу державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради, виданої на підставі інформації з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання запис № 19940331-07029, місце проживання заявника ОСОБА_1 зареєстроване з 11.06.2010 за адресою: АДРЕСА_1 . 
21.10.2025 заявник ОСОБА_16 звернулася до відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради із заявою про виправлення прізвища « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_17 » у 11 рядку свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 грудня 1996 року стосовно ОСОБА_13 , оскільки у зв`язку із неправильним написанням її дівочого прізвища, вона обмежена у можливості вільного розпорядження своєю власністю. 
Згідно відповіді виконавчого комітету Уманської міської ради від 18.11.2025 за № 01/02-01/Г-1248/7728, наданої на вищевказану заяву ОСОБА_18 , останній повідомлено, що внесення виправлень до правовстановлюючих документів не відноситься до компетенції Уманської міської ради. При цьому, роз`яснено, що в порядку окремого провадження, відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України та Постанови Пленуму верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті», якщо «такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян» та рекомендовано для вирішення справи по суті звернутися до суду. 
Тобто, згідно наданих заявником правовстановлюючих документів її дівоче прізвище та прізвище її батьків українською мовою « ОСОБА_17 », тоді як у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , прізвища співвласників, між іншим і заявника, і її батьків, записане українською мовою як « ОСОБА_7 ». Крім того, як встановлено, місце проживання заявника зареєстроване за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою відділу державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради. 
Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. 
Факт, про вставлення якого просить заявник, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації своїх прав, як власника нерухомого майна, оскільки в свідоцтві про право власності на квартиру, яке підтверджує право власності заявника, її батьків, сестри та інших співвласників, було допущено описку у написанні прізвища кожного із них, а саме замість правильного « ОСОБА_17 » зазначено було « ОСОБА_7 ». Разом з тим, внести виправлення у свідоцтві про право власності на квартиру станом на час розгляду справи неможливо. 
З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності ОСОБА_19 , як співвласнику майна, свідоцтва про право власності, як документу, що підтверджує право власності на майно, на яке вона має право.
Аналіз поданих доказів, у сукупністю з тим, що оригінали всіх документів, виданих компетентними органами знаходяться у заявника, наявність яких сама по собі свідчить на її користь, а також враховуючи позицію заінтересованої особи, у суду є всі підстави для встановлення юридичного факту, на якому наполягає заявник. При цьому, вимоги заявника в цій частині підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник.
Разом з тим, заявник ставить питання про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.12.1996, із зазначенням, що їй на праві приватної власності належить 1/5 частини квартири по АДРЕСА_1 . Як було встановлено судом в ході розгляду справи, свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.12.1996, підтверджує належність квартири за вищевказаною адресою власникам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 на праві приватної, спільної, сумісної власності, а не часткової власності, тобто вказаним свідоцтвом частки кожного із співвласників виділені не були, тому в цій частині у задоволенні вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити. 
Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд дійшов висновку про підтвердження належними та допустимими доказами належності ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 , свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 18.12.1996, виданого, в тому числі, на ім`я ОСОБА_20 , а тому заява в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню, але у задоволенні решти вимог, а саме встановлення факту належності заявнику ОСОБА_1 свідоцтва про право на 1/5 частину квартири, слід відмовити. 
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу – задовольнити частково. 
Встановити факт про те, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 грудня 1996 року, видане Уманським відділом житлового господарства, що засвідчує право приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 .
В іншій частині вимог заяви – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський