ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року	справа № 380/1059/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській, у якій просить суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 2003 по 2008 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності за 2003-2008 роки шляхом внесення змін до індивідуальних відомостей про застраховану особу до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( далі – позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про проведення перевірки його індивідуальних даних за період з 2003 по 2008 роки як приватного підприємця у зв`язку з їх відсутністю в реєстрі застрахованих осіб. У відповідь на заяву у листі від 28.07.2025 №1300-5901-8/98534 повідомлено, що відповідно до отриманих даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.10.2019 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність. Зазначено, що у зв`язку з цим для здійснення позапланової перевірки за письмовою заявою фізичної особи, яка позбавлена статусу підприємця, немає законодавчих підстав. Водночас повідомлено, що «відповідно до абзацу 2 пункту 4 розділу ІV постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1 «Про внесення змін до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування» у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили» Вважаючи протиправною бездіяльність щодо незарахування до страхового стажу періоду його підприємницької діяльності з 2003 по 2008 роки, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( далі – відповідач) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що порядок та умови призначення пенсії за віком визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на призначення пенсії за віком виникає за умови досягнення встановленого пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу. Страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до її запровадження — на підставі документів, передбачених законодавством. Періоди здійснення підприємницької діяльності після 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу лише за умови сплати страхових внесків, що підтверджується даними реєстру застрахованих осіб. Як вбачається з даних персоніфікованого обліку (форма ОК-5), за період з 2003 по 2008 роки відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків. За таких обставин підстав для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу немає. Крім того, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач припинив підприємницьку діяльність 25.10.2019, у зв`язку з чим відсутні законодавчі підстави для проведення позапланової перевірки. Відтак, просить відмовити у задоволенні вказаного позову.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про проведення перевірки його індивідуальних даних за період з 2003 по 2008 роки як приватного підприємця у зв`язку з їх відсутністю в реєстрі застрахованих осіб.
Листом від 28.07.2025 №1300-5901-8/98534 повідомлено таке. Органи Пенсійного фонду здійснюють перевірки суб`єктів господарювання у порядку, визначеному Законом України № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Суб`єктами господарювання, відповідно до статті 55 Господарського кодексу України, є фізичні особи, зареєстровані як підприємці. Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа втрачає статус підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності. Відомості такого реєстру є підставою для зняття з обліку в органах державної влади, зокрема Пенсійного фонду України. За даними Єдиного державного реєстру, підприємницьку діяльність позивачем припинено 25.10.2019. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для проведення позапланової перевірки за заявою фізичної особи, яка втратила статус підприємця. Водночас, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1, у разі припинення страхувальника без правонаступника зміни до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
Позивач вважає такі дії протиправними, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові відносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VI (далі - Закон 1058-VI) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Відповідно до вимог ч. 2 та 3 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІУ періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-ІV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державною демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-ІУ визначено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховикам, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
Аналіз вказаних вище нормативно-правових норм дає підстави для висновку про те, що сам по собі статус підприємця та перебування на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.
До стажу зараховується лише той період (строк), за який особа сплатила страхові внески. При цьому, страховий стаж обчислюється в місяцях. З дня набрання чинності Законом №1058-IV, а саме з 01.01.2014, повний місяць роботи зараховується в повному обсязі за умови, якщо сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою за мінімально встановлений розмір. Якщо сума сплачених внесків є меншою, то лише за умови здійснення доплати до мінімального розміру цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць.
Разом з тим, 11.10.2017 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 №2148-VIII, яким розділі XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV доповнено пунктом 3-1 в наступній редакції: “До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відтак, з 01.07.2000 по 31.12.2017 періоди перебування на єдиному/фіксованому податках зараховується в повному обсязі до страхового стажу особи, яка здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Як вбачається з даних персоніфікованого обліку (форма ОК-5) за період з 2003 по 2008 роки відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків.
Відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту Порядок №637 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Відповідно до підпункту 2.2.3 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003, застрахованими особами є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).
Відтак судом із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про проведення перевірки його індивідуальних відомостей за період з 2003 по 2008 роки як фізичної особи-підприємця у зв`язку з їх відсутністю у Реєстрі застрахованих осіб.
Листом від 28.07.2025 № 1300-5901-8/98534 відповідач повідомив таке. Органи Пенсійного фонду України здійснюють перевірки суб`єктів господарювання у порядку, визначеному Законом України № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є, зокрема, фізичні особи, зареєстровані як підприємці. Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа втрачає статус підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності. Відомості з такого реєстру є підставою для зняття особи з обліку в органах державної влади, зокрема в органах Пенсійного фонду України.
За даними Єдиного державного реєстру, підприємницьку діяльність позивачем припинено 25.10.2019. У зв`язку з цим відповідач зазначив про відсутність правових підстав для проведення позапланової перевірки за заявою фізичної особи, яка втратила статус підприємця. Водночас відповідач вказав, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1 у разі припинення страхувальника без правонаступника зміни до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
Таким чином, зі змісту зазначеного листа вбачається, що відповідач відмовив позивачу саме у проведенні перевірки його індивідуальних відомостей за період з 2003 по 2008 роки як фізичної особи-підприємця у зв`язку з їх відсутністю у Реєстрі застрахованих осіб.
Водночас позивач у цій справі оскаржує дії відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 2003 по 2008 роки.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності за 2003– 2008 роки.
При цьому листом від 28.07.2025 № 1300-5901-8/98534 відповідач відмовив позивачу виключно у проведенні перевірки, яка могла б бути підставою для подальшого вирішення питання щодо зарахування відповідного періоду до страхового стажу, а не у безпосередньому зарахуванні такого стажу. Отже, будь-яких рішень чи дій щодо незарахування позивачу спірного періоду до страхового стажу відповідачем не вчинялося.
Відтак, відповідачем не вчинялося жодних дій щодо незарахування позивачу спірного періоду до страхового стажу, а надана відповідь стосувалася виключно питання проведення перевірки. 
Відтак немає підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позов слід відмовити повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович