ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 613/1298/24
Номер провадження 22-ц/818/578/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року в складі судді Шевченка С.В. по справі № 613/1298/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі- ТОВ «Діджи Фінанс») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" (далі – ПАТ "Банк Михайлівський") та ОСОБА_1 укладено угоду № 200531322, відповідно до умов якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 11700 грн, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. 
На підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 червня 2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 28715,89 грн, з яких: 9499,40 грн - заборгованість за кредитом; 19216,49 грн - заборгованість за відсотками. Також нараховано с уму збитків з урахуванням 3% річних 2588,04 грн, а також інфляційні втрати – 11598,87 грн. Загальна сума заборгованості складає 42902,80 грн.
Також, оскільки оригінали кредитних договорів, щодо яких Банком було відступлено право вимоги, були отримані Товариством на початку 2023 року, ТОВ «Діджи Фінанс» просило поновити строк позовної давності.
Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 200531322 від 19 квітня 2016 у розмірі 42902,80 грн та судові витрати.
19 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав відзив, в якому просив позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі «ЕЛЬДОРАДО» магазин «Технополіс» ТОВ «Технополіс-1» ним було придбано пральну машину в кредит ,у зв`язку з чим ним отримано банківський продукт «Прибуткову картку + КРЕДИТКА 90 днів без %» на підставі заяви (оферти) № 200531322.
Відповідно до інформації внесеної до фіскального чеку № 1013010786 від 17 травня 2016 року під час покупки пральної машини ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» було перераховано ТОВ «Технополіс-1» 9499 грн 40 коп. Тобто, саме цю суму йому було фактично надано в кредит, а не 11700 грн, як зазначено позивачем.
27 травня 2016 року ним отримано лист ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПЛЕЯДА», яким повідомлено про відступлення права вимоги та необхідність погашення поточної заборгованості у сумі, що сформувалась станом на 20 травня 2016 року та складає 9499,40 грн рівними частинами кожного 10 числа протягом 12 місяців з дати складання цього листа за наданими реквізитами.
На виконання кредитного договору ним сплачено 9100 грн.
Посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, який сплив 31 грудня 2019 року, оскільки останній платіж відбувся 30 грудня 2016 року.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 виконував свої зобов`язання за кредитним договором № 200531322 від 17 травня 2016 року перед особою, яка на той час була кредитором, і подальше визнання договорів недійсними не свідчить про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
На вказане судове рішення 01 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, товариство просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути витрати на правничу допомогу. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Діджи Фінанс» є належним кредитором відповідача та приналежність права вимоги за договором № 7_БМ від 20 липня 2020 року встановлено рішенням суду, що не оскаржувалось.
Постановою Північного апеляційного господарського суду по справі № 910/11298/16 - договір факторингу від 19 травня 2016 року №1905, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» визнано недійсним з моменту його укладення, а отже даний договір не мав юридичної сили вже з моменту його укладення та не міг створити належного виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Фагор».
ТОВ «ФК «Фагор» є неналежним кредитором за кредитним договором № 200531322 від 17 травня 2016 року, а отже виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед вказаною юридичною особою не тягне за собою відповідні наслідки.
Оскільки ОСОБА_1 має докази оплати кредитних коштів на користь ТОВ «ФК «Фагор», то ТОВ «Діджи Фінанс» не позбавлено можливості звернутися до ТОВ «ФК «Фагор» з вимогою щодо повернення виконаного зобов`язання за недійсним правочином, оскільки підстава, на якій воно було набуте (договір факторингу від 19 травня 2016 року №1905), згодом відпала. 
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що 17 травня 2016 року на підстави заяви (оферти) № 200531322 між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Михайлівський» було укладено Договір про надання та використання платіжної картки. За умовами заяви доступний розмір кредитного Ліміту для безпосереднього використання Клієнтом становив 11500 грн. Максимальна ставка по ліміту – 58,8% річних. Реальна процентна ставка по кредиту – 90,19% (а.с. 41).
Також, за п. 1.6 заяви позичальник просив Банк на підставі договірного списання в безготівковому порядку, здійснювати списання з Рахунку, в тому числі за рахунок наданого кредиту в рамках Ліміту та зарахувати на користь: -ТДВ «СК «М-ЛАЙФ» (код ЄДРПОУ 3892І569) суми страхової премії у розмірі 1,5 % щомісячно від розміру заборгованості за Договором про Картку, виставленої в розрахункову дату згідно Умов по картках та Договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток «ПАТ « БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».
Відповідно до довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка «Кредитка (не іменна)/зарплатна», сума кредиту до 50 000 грн, строк кредиту 12 місяців, тип процентної ставки – фіксований, процентна ставка за кредитом – 58,8% нараховуються на залишок заборгованості (а.с. 44).
17 травня 2016 року ОСОБА_1 ознайомлено з Тарифами по продукту «Прибуткова картка + Кредитка/Зарплатна», в яких зазначені загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту (а.с.45 зворот - 46).
В цей же день ОСОБА_1 отримав платіжну картку № НОМЕР_1 відповідно до договору № 200531322 від 17 травня 2016 року (а.с. 46 зворот).
20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» укладений договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (а.с. 31—32).
На виконання вказаної угоди 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5 307 308,39 грн (а.с. 33).
Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є Додатком № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 200531322, укладеним 17 травня 2016 року з ОСОБА_1 на суму 28715,89 грн (а.с. 37).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Діджі Фінанс» вказувало, що наявність заборгованості підтверджено долученими виписками по особовим рахункам № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року, за яким ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 28,715,89 грн, на яку в подальшому нараховано 3% річних 2588,04 грн, а також інфляційні втрати – 11598,87 грн. Загальна сума заборгованості складає 42902 грн 80 коп.
Між тим, у виписці зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку одержувача № НОМЕР_4 , вказаному у заяві № НОМЕР_5 від 16 травня 2016 року.
Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу та відкриті на виконання кредитного договору № 200531322 від 16 травня 2016 року суду не надано.
Також, відповідно до вказаних виписок, нарахування відсотків та платіжні операції датовані з 03 квітня 2017 року. Нарахування відсотків за період 17 травня 2016 по 04 квітня 2017 року за кред. договором № |200531322_KI вiд 17 травня 2016 року. Сума 3 001,73». Вихідний залишок: 9 499,40 грн. 
20 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда»» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.
Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу.
Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда»» та ТОВ «ФК «Фагор».
Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.
Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього.
Як вбачається з матеріалів справи у період з 30 червня 2016 року по 31 січня 2017 року на рахунок ТОВ «ФК «Фагор», відповідачем було сплачено на погашення заборгованості 9100 грн, які не відображено у розрахунку, що долучений до позову. 
За таких обставин судова колегія вважає, що надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості.
Інших належних доказів отримання кредитних коштів та відповідних розрахунків за спірним кредитним договором позивачем не надано.
Доводи апеляційної скарги, що ТОВ «ФК «Фагор» є неналежним кредитором за кредитним договором № 200531322 від 17 травня 2016 року, а отже виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед вказаною юридичною особою не є належним виконанням зобов`язань судова колегія вважає необґрунтованими. На час виконання зобов`язання ТОВ «ФК «Фагор» був належним кредитором, а тому покладення на відповідача обов`язку повторної сплати заборгованості призвело б до подвійного стягнення суми боргу та є порушенням принципу добросовісності.
Також, спір щодо належності прав вимоги до боржників був саме між ТОВ «Діджі Фінанс» та ТОВ ФК «Фагор», а тому саме боржник не має нести відповідальність за внутрішні відносини між кредиторами.
Отже, позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогою до ТОВ ФК «Фагор» про повернення безпідставно отриманих коштів та у разі їх недостатності повторно звернутися з нових позовом.
Зважаючи, що ТОВ «Діджі Фінанс» не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором № 200531322 від 16 травня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року. 

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина