ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" березня 2026 р. Справа№ 911/2713/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Гончарова С.А. 
Мальченко А.О. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 18.03.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто»
на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 (дата складання та підписання повного тексту рішення 04.07.2024)
у справі № 911/2713/23 (суддя - Подоляк Ю.В.)
за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі
Київської обласної державної адміністрації
до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто»
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»
про витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - КОДА/позивач ) до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (далі - Товариство) про:
- усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 (індексний номер рішення 62299856 від 15.12.2021);
- усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 шляхом її повернення від АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації.
Під час розгляду справи прокурором було подано заяву про зміну предмета позову від 29.01.2024 (а.с.с 25-27 т. 2), яку судом першої інстанції було прийнято до розгляду, та з урахуванням якої позов заявлено про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що:
- спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення, розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, яким позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , Старобезрадичівської сільської ради, за участю ряду третіх осіб про визнання недійсними розпорядження, рішення, акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки та визнання права постійного користування на неї задоволено повністю:
1) визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.03 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
2) визнано недійсним підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.06 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради»;
3) визнано недійсним державний акт серії ЯД № 658673 від 25.10.06, виданий на ім`я ОСОБА_1 , з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015;
4) витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015;
5) визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015;
- у ході виконання вказаного судового рішення встановлено, що спірну земельну ділянку відчужено на користь третіх осіб, а саме:
1) рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ТОВ «Анталія плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» перед ПАТ «Європейський газовий банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 . Припинено право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;
2) між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір від 27.12.2018 № UKR.-2018-1 про відступлення прав вимоги, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Веста» перейшли права вимоги, що існували на момент переходу цих прав за кредитним договором № 437- 290611 від 29.06.2011, укладеним між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Анталія Плюс». Також між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір 27.12.2018 про відступлення прав за договором іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1, що укладений між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 ;
3) Загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Веста», оформленими протоколом від 06.08.2019, ТОВ «Фінансова компанія «Веста», перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»;
4) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», яке згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником вказаної земельної ділянки.
- отже, вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав, а набуття Товариством у власність спірної земельної ділянки та державна реєстрація права власності на неї за Товариством здійснена всупереч вимог статей 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 ЗК України та статей 5, 7, 57 ЛК України, а тому така земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння Товариства на користь держави в особі КОДА в порядку статті 387 ЦК України.
У відзиві на позов Товариство проти задоволення позову заперечило, пославшись на те, що:
- прокурор, як на підставу позову посилається на преюдиційність рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, а також зазначає, що втручання держави у право власності відповідача є виправданим з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, ігноруючи при цьому існування іншого рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яким, зокрема, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 , припинено його право власності на вказану земельну ділянку. Прокурор не звертає увагу на той факт, що саме з вини власника та користувача спірної земельної ділянки, які ігноруючи свої обов`язки, щодо реєстрації права власності та користування на земельну ділянку, відповідач змушений шукати захисту та доводити свою добросовісність, відносно вільного володіння та користування своїм майном - спірною земельною ділянкою, яке ним було набуто на підставі дійсного договору купівлі-продажу;
- рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц набрало законної сили 15.05.2015, про що свідчить відмітка суду на тексті судового рішення, і саме з цього строку власник та користувач спірної земельної ділянки був наділений усіма правами наданими законом, щодо реєстрації за собою права власності та користування на спірну земельну ділянку та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав, проте вказаного не зробив. При цьому, вчинення позивачем таких дій призвело б до того, що ПАТ «Європейський газовий банк» не включало до складу лоту та не виставляло право вимоги за договорами іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1 на прилюдних торгах, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 22.04.2021 не реєструвало б за собою право власності на підставі рішення суду по справі № 372/3487/15, та, як наслідок, Товариство не укладало б договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки;
- ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано, а тому у відповідності до приписів Конституції України, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України;
- оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду, яке є чинним та обов`язковим до виконання, то відсутні правові підстави для її витребування у відповідача - добросовісного набувача, оскільки добросовісний набувач придбав це майно в особи, яка мала право його відчужувати;
- посилання прокурора на преюдиційність рішення у справі від 19.03.2015 № 372/276/15-ц є безпідставними;
- прокурором обрано невірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позов прокуратури є безпідставним та таким що не підлягає задоволенню.
Третя особа у поясненнях позовні вимоги підтримала, зазначивши про те, що:
- спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 накладається на землі державної власності лісогосподарського призначення (лісовий масив в кварталі 110 Козинського лісництва, виділи 13-20), що встановлено рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц та не потребує доказуванню;
- оскільки судовим рішенням у справі № 372/276/15-ц були визнані недійними первісні розпорядження про передачу земельних ділянок у приватну власність, визнано недійним рішення щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та відповідний державний акт на земельну ділянку, подальші відчуження спірної земельної ділянки іншим особам завідома є незаконними. 
У відповіді на відзив прокурор вказав, що:
- 22.04.2021, тобто після ухвалення 21.01.2021 Київським апеляційним судом остаточного рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц, ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста», неправомірно на підставі заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку та в подальшому її відчужило на користь Товариства ;
- саме вказана неправомірна реєстрація спірної земельної ділянки за ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста» та її подальше відчуження Товариству, а не зволікання щодо виконання судового рішення органами прокуратури, стали підставою для пред`явлення даного позову;
- рішеннями у справі № 372/276/15-ц судами усіх інстанцій встановлені обставини неправомірного вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення із земель державної власності, що перебуває в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» та саме вказані обставини - належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення є підставою для звернення до суду із позовом у даній справі. Ухвалені судові рішення у справі № 372/276/15-ц є обов`язковими для вирішення цієї справи;
- зі змісту судового рішення у справі № 372/3487/15-ц вбачається, що судове рішення у цій справі не містить встановлених обставин щодо наявності чи відсутності прав фізичних та юридичних осіб на спірну земельну ділянку, змісту цих прав, підстав їх набуття, припинення, повноважень позивача у спірних правовідносинах. 
- ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста», будучи учасником справи № 372/276/15-ц, зареєструвала за собою право власності на спірну земельну ділянку лише після ухвалення остаточного рішення у вказаній справі, тобто усвідомлюючи та будучи належним чином обізнаним про витребування спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення державної форми власності на користь її законного користувача. В той же час, Київська обласна державна адміністрація, Кабінет Міністрів України (як попередник), Київська обласна прокуратура не були учасниками справи № 372/3487/15-ц.
У запереченнях на відповідь на відзив Товариство зауважило на тому, що:
- саме власником та користувачем проігноровано свої права та обов`язки щодо реєстрації права власності та користування на спірну земельну ділянку, і саме з їх вини відбулись обставини того, що станом на сьогодні Товариство змушено в судовому порядку доводити свою добросовісність набуття права власності на земельну ділянку;
- слід звернути увагу на те, що ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, і прокурор так і не надав обґрунтування з приводу тих аргументів які були надані відповідачем у своєму відзиві, адже прокурор безпідставно надає перевагу судовому рішенню у справі № 372/276/15-ц посилаючись на його преюдиціність у даній справі та нівелює існування рішення у справі 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано, а тому у відповідності до приписів Конституції України, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Крім того, в суді першої інстанції Товариство звернулося до суду з заявою про застосування строків позовної давності, в якому зазначило про те, що:
- у справі № 372/276/15-ц позивачем витребовувалась земельна ділянка не на користь власника в особі Держави, а на користь ДП «Київське лісове господарство», яке є лише землекористувачем, а не власником. Вказане свідчить про те, що у справі № 372/276/15-ц позивачем було обрано неналежний спосіб захисту;
- водночас у цій справі № 911/2713/23 у позові не наведено жодних підстав, чому позивач з 2015 року знаючи про своє порушене право звернувся із належним способом захисту лише у 2023 році;
- отже, позовна заява Прокурора подана зі спливом позовної давності, а у позові слід відмовити в повному обсязі в зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 позов задоволено повністю.
Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:
- спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею, та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України;
- у даному випадку належним способом захисту порушеного права власності на земельну ділянку є подання саме віндикаційного позову до добросовісного набувача, який заявлений у даній справі Прокурором в інтересах держави в особі КОДА.
Суд першої інстанції:
- не прийняв до уваги та відхилив заперечення Товариства проти позовних вимог з підстав того, що саме власником та користувачем проігноровано свої права та обов`язки щодо реєстрації права власності та користування на спірну земельну ділянку, пославшись на те, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц набрало законної сили 21.01.2021 з прийняттям остаточного рішення у зазначеній справі - постанови Київського апеляційного суду від 21.01.2021. ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», яке є правонаступником ПАТ «Європейський газовий банк» у вказаній справі було учасником справи № 372/276/15-ц та йому було відомо про наявність спору щодо незаконного вибуття з власності держави спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення. Разом з тим, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» будучи обізнаним про те, що спірна земельна ділянка державної власності відносяться до земель лісогосподарського призначення та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено зазначеним вище судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, на підставі заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, 22.04.2021, тобто після ухвалення остаточного рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц, зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 та в подальшому її відчужило на користь відповідача;
- не знайшов підстав для визнання дій відповідача з набуття права власності на спірну земельну ділянку добросовісними, оскільки відповідач проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що спірна земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою, зокрема, в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки, а також наявністю у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про судові спори відносно спірної земельної ділянки та судових рішень у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц, здійснивши пошук, зокрема, за кадастровим номером спірної земельної ділянки;
- не прийняв до уваги та відхилив заперечення Товариства проти позовних вимог з підстав того, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на підставі рішення Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано та є обов`язковим до виконання, з огляду на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» знало про неправомірне вибуття з власності держави спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення та ухвалення рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц про витребування спірної земельної ділянки на користь держави. При цьому, ухвалюючи рішення від 12.11.2015 у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/3487/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на спірну земельну ділянку, у вказаній справі не досліджувалося питання правомірності набуття права власності фізичними особами на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення та правомірність її вибуття з власності держави, а вирішувалися інші питання щодо наявності зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, які (зобов`язання) забезпечені іпотекою. Крім того держава в особі уповноважених органів не була учасником вказаної справи. Вказане свідчить про те, що наявність рішення у справі № 372/3487/15-ц не впливає на вирішення спору у даній справі, позаяк станом на проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на спірну земельну ділянку на підставі вказаного рішення було прийнято остаточне рішення по справі № 372/276/15-ц, яке набрало законної сили, яким, зокрема, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, в якій досліджувалися питання правомірності набуття права власності фізичними особами на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення та правомірність її вибуття з власності держави, проте вказані обставини не були враховані на час реєстрації приватного права власності на спірну земельну ділянку та такі обставини не були враховані сторонами правочину за яким відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку. 
Також, суд першої інстанції зазначив, що прокурор, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами у цій справ, оскільки:
- в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган;
- з відомостей, які містяться на сайті судової влади України встановлено, що на початку 2015 року перший заступник прокурора Київської області з метою захисту інтересів держави звертався в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» до Обухівського районного суду Київської області з позовними вимогами, зокрема, про витребування на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 (справа № 372/276/15-ц);
- рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, зокрема, витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015;
- з викладеного вбачається, що позовні вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння спірної земельної ділянки перебували на розгляді в суді протягом 2015 - 2021 років;
- причиною звернення прокурора з даним позовом слугувало те, що в ході виконання прийнятого 21.01.2021 остаточного рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц, яке набрало законної сили, прокурором встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 22.04.2021 зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 та в подальшому її відчужило відповідачу, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом у 2023 році;
- прокурор, КОДА, враховуючи, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, зокрема, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, не могли довідатися про порушення прав на спірну земельну ділянку та про особу яка порушила права держави на спірну земельну ділянку, раніше аніж 22.04.2021 коли була проведена державна реєстрація права приватної власності на спірну земельну ділянку за ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»;
- враховуючи, що прокурор вчиняв заходи щодо відновлення порушених прав та інтересів держави шляхом пред`явлення відповідного позову до Обухівського районного суду Київської області з відповідними позовними вимогами про витребування з незаконного володіння спірної земельної ділянки, проте після ухвалення остаточного рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 22.04.2021 зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 та в подальшому її відчужило Товариству, беручи до уваги те, що Прокурор, КОДА не могли довідатися про порушення прав на спірну земельну ділянку та про особу яка порушила права держави на спірну земельну ділянку, раніше аніж 22.04.2021 коли була проведена державна реєстрація права приватної власності на спірну земельну ділянку за ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», прокурор з урахуванням вказаних фактичних обставин даної справи, не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами у даній справі.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу та винести постанову, якою в задоволенні позову заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовити в повному обсязі. 
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування судової практики з даного питання на яку апелянт звертав увагу в своїх запереченнях.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- судом першої інстанції проігноровано те, що рішення у справі № 372/276/15-ц неможливо було виконати в зв`язку з тим, що сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний), проте у вказаній справі позивачем (прокурором) витребовувалась земельна ділянка не на користь власника Держави в особі Кабінету Міністрів України, а на користь Державного підприємства «Київське лісове господарство», яке є лише землекористувачем, а тому рішення у справі № 372/276/15-ц не могло бути реалізовано, адже позивачем (прокурором) у справі було обрано неналежний та не ефективний спосіб захисту, який унеможливлював повернення земельної ділянки у державну власність;
- судом першої інстанції фактично застосована преюдиційність обставинам та фактам які встановлені у справі №372/276/15-ц, однак проігноровано, що преюдиційність не може застосовуватись при різному складі учасників, а саме різні позивачі на користь яких витребовувалась земельна ділянка. При цьому апелянт не був учасником справи № 372/276/15-ц, і, як наслідок, має право заперечувати щодо обставин та фактів які були відображені у зазначеному рішенні;
- судом першої інстанції проігноровано, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на підставі рішення Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано, а тому у відповідності до приписів Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання;
- позивачем проігноровано свої права та обов`язки щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за державою, і саме з вини позивача відбулись обставини того, що станом на сьогодні відповідач змушений в судовому порядку доводити свою добросовісність набуття права власності на земельну ділянку;
- суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неправомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, так як:
1) предметом позову у справі № 372/276/15-ц було витребування земельної ділянки на користь ДП «Київське лісове господарство» та визнання права постійного користування на земельну ділянку, тобто в справі позивач (прокурор) представляв інтереси ДП «Київське лісове господарство» і земельна ділянка витребовувалась не на користь власника в особі Держави, а на користь Державного підприємством «Київське лісове господарство», яке є лише землекористувачем, проте аж ніяк не власником;
2) у справі, яка розглядається позивачем (прокурором) заявлено позов в інтересах держави в особі КОДА. Відповідне зумовлено тим, що позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог (п. 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) та п. 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц);
3) отже строк позовної давності повинен застосовуватись з 2012 року, тобто з тієї дати коли був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.02.2012 № 45/01, складений державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Управління Держземінспекції Головного Держкомзему у Київській області;
4) позивач знав про існування рішення № 372/3487/15-ц ще з 2017 року, що зокрема підтверджується змістом постанови Апеляційного суду Київської області від 07.02.2018 у справі № 372/276/15-ц, але позивач (прокурор) жодних дій щодо оскарження рішення суду у справі № 372/3487/15-ц не здійснено, а з позовом про витребування він звернувся аж 2023 році.
Прокурор у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи наступне:
- прокурором обрано належний спосіб захисту інтересів держави шляхом заявлення віндикаційного позову;
- прокуратурою своєчасно забезпечено реальне виконання рішення Обухівського районного суду від 19.03.2015 у справі №372/276/15-ц;
- право постійного користування спірною ділянкою за ДП «Київське лісове господарство» є підтверджено та посвідчено належним чином;
- рішеннями у справі № 372/276/15-ц судами усіх інстанцій встановлено обставини неправомірного вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення із земель державної власності, що перебуває в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом;
- зі змісту судового рішення у цивільній справі № 372/3487/15-ц вбачається, що судове рішення у цій справі не містить встановлених обставин щодо наявності чи відсутності прав фізичних та юридичних осіб на спірну земельну ділянку, а ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста» будучи учасником справи № 372/276/15-ц, зареєструвала за собою право власності на спірну ділянку лише після ухвалення остаточного рішення у даній справі; 
- зважаючи на те, що на момент набуття відповідачем спірної земельної ділянки відомості, які вказували на те, що з приводу такої ділянки існував судовий спір, за наслідками якого остання витребувана на користь держави, були наявні як у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і в Єдиному державному реєстрі судових рішень, АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний фонд «Аргумент фонд» за жодних обставин не можна вважати добросовісним набувачем спірної земельної ділянки;
- 21.01.2021 Київською обласною прокуратурою за наслідками остаточного розгляду справи № 372/276/15-ц судами апеляційної та касаційної інстанцій доведено факт неправомірного набуття у приватну власність за рахунок земель лісогосподарського призначення спірної земельної ділянки та забезпечено у 2015 році реальне виконання від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц у спосіб описаний вище, проте 22.04.2021 (тобто після ухвалення остаточного рішення у даній справі) ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста`зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, яку надалі на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «Аргумент фонд». Отже, саме 22.04.2021 було вчинено неправомірні дії (державну реєстрацію спірної земельної ділянки за ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста»), що слугували підставою для повторного звернення до суду з даним позовом. За таких обставин звернення обласною прокуратурою до Господарського суду Київської області з даним позовом у серпні 2023 році ймовірний пропуск позовної давності на звернення до суду з даним позовом виключається.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено в повному обсязі.
Постанову мотивовано тим, що відповідач набув право власності шляхом придбання земельної ділянки у особи, яка набула та зареєструвала за собою право на підставі законного та не скасованого рішення суду у справі № 372/3487/15-ц, яке відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
При цьому судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/14803/17 та від 23.07.2019 у справі №910/9077/18).
Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся з касаційною скаргою до Верховного суду, у якій просив скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/2713/23 та залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 911/2713/23 касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/2713/23 скасовано, справу № 911/2713/23 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 справа № 911/2713/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 № 09.1-08/2369/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2713/23 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні у період з 25.10.2025 по 29.10.2025.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 справа № 911/2713/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 справу № 911/2713/23 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.), розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 призначено на 25.11.2025 о 12:30 год., учасникам справи запропоновано у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали надати суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду від 07.10.2025 у цій справі.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Яценко О.В. на лікарняному з 24.11.2025 по 27.11.2025, судове засідання у призначений час не відбулось, з огляду на що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 призначено на 17.12.2025 о 10:40 год.
18.11.2025 представник Товариства звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні у справі № 911/2713/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 вказану заяву задоволено.
24.11.2025 до суду від заступника керівника Київської обласної прокуратури надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в якому заявник просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40 прим.302, 2 ідентифікаційний код 43426003).
Вказане клопотання мотивовано тим, що 22.07.2025 спірну земельну діяльну відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто», а на підтвердження вказаного прокурор додав до матеріалів справи копію Інформаційної довідки № 453039402 від 21.11.2025.
При дослідженні вказаної довідки колегією суддів будо встановлено, що на даний час право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 80022285 від 22.07.2025, приватний нотаріус Лісіцина Яна Борисівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ассісто», документи, подані для реєстрації - договір купівлі-продажу, серія та номер 273, виданий 22.07.2025, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лісіціна Я.Б. 
При цьому колегією суддів враховано правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 761/35482/18 у які суд касаційної інстанції направляючи справу на новий розгляд суду апеляційної інстанції зазначив про те, що, враховуючи ту обставину, що зміна власника спірних приміщень відбулась під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ураховуючи положення ст. 55 ЦПК України про процесуальне правонаступництво, суд не здійснив у порядку передбаченому нормами ЦПК України та ЦК України заміну неналежної сторони; у цьому випадку наявним є сингулярне (одиничне) правонаступництво, а саме заміна сторони у договорі, щодо якого виник спір.

З огляду на вказане, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025:
- у задоволенні клопотання заступника керівника Київської обласної прокуратури про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відмовлено;
- замінено відповідача у справі - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40 прим.302, 2 ідентифікаційний код 43426003);
- розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі 911/2713/23 відкладено на 03.02.2026 о 09:50 год.;
- учасникам судового процесу запропоновано направити Товариству з обмеженою відповідальністю «Ассісто» копії заяв по суті спору (позовна заява, відзив, відповідь, апеляційна скарга, касаційна скарга, відзиви на апеляційну та касаційна скарги, пояснення та до додані до них документи );
- встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Ассісто» строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. 
У у зв`язку з перебуванням головуючого судді Яценко О.В. на лікарняному у період з 19.01.2026 по 06.02.2026 судове засідання у призначений час не відбулось.
Окрім цього у період з 29.12.2025 по 23.01.2026, у період з 26.01.2026 по 06.02.2026, у період з 09.02.2026 по 10.02.2026 суддя Гончаров С.А. перебував у відпустці.
Після повернення головуючого судді Яценко О.В. з лікарняного та після виходу судді Гончарова С.А. з відпустки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто», на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі 911/2713/23 призначено на 25.02.2026 о 09:50 год. 
Також, 23.01.2026 до суду від Київської обласної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015, яка зареєстрована за ТОВ «Ассісто».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 заяву Київської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015, яка зареєстрована за Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 оголошено перерву у розгляді справи № 911/2713/23 до 10:00 год. 18.03.2026. 
18.03.2026 до суду від прокурора надійшли додаткові пояснення, в яких прокурор зауважив на тому, що обласна прокуратура встановила факт порушення інтересів держави, який слугував підставою для звернення з позовом у даній справі після ухвалення 21.01.2021 остаточного рішення у справі № 372/276/15-ц, встановивши неправомірної реєстрації за ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка витребувана вказаним судовим рішенням на користь держави.
Станом на 18.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Позивач та третя особа представників в судове засідання не направили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто» апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, прокурор проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, з наступних підстав.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському держлісгоспу для ведення лісового господарства» від 23.06.2003 № 333 (а.с. 26 т. 1) у постійне користування Козинському лісництву передано 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, в тому числі 492,5 га на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.
Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області «Про передачу земельних ділянок у власність» від 29.12.2003 № 746 (а.с. 27-30 т. 1) затверджено технічну документацію із складання державних актів на право приватної власності на землю в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у приватну власність земельні ділянки громадянам України для ведення особистого селянського господарства загальною площею 41,046 га.
На підставі зазначеного розпорядження державні акти на право власності на земельні ділянки отримали, зокрема: ОСОБА_2 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278372), ОСОБА_3 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278373), Валова Наталія В`ячеславівна (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278375), ОСОБА_5 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278376), ОСОБА_6 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278378), ОСОБА_7 (державний акт на право власності на землю площею 1,001 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278379), ОСОБА_8 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278374), ОСОБА_9 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га від 30.12.2003 серії РЗ № 278377).
Зазначені фізичні особи на підставі договорів купівлі-продажу від 09.03.2006 за № 698, 710, 707, 683, 704, 701, 761, 755 відчужили належні їм земельні ділянки загальною площею 8,0032 га на користь ОСОБА_1 , яким, у свою чергу, отримано державний акт від 28.03.2006 серії ЯГ № 233834 на право власності на земельну ділянку площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 33 т.1).
Рішенням Старобезрадичівської сільської ради від 18.08.2006 № 93 (підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення) цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, змінено з особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на землю від 25.10.2006 серії ЯД № 658673 (а.с. 35 т. 1).
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , Старобезрадичівської сільської ради, за участю ряду третіх осіб про визнання недійсними розпорядження, рішення, акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки та визнання права постійного користування на неї задоволено повністю:
- визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
- визнано недійсним підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.2006 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради»;
- визнано недійсним державний акт від 25.10.2006 серії ЯД № 658673, виданий на ім`я ОСОБА_1 , кадастровий номер 3223187700:12:028:0015;
- витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015;
- визнано за ДП «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
Судове рішення у справі № 372/276/15-ц мотивоване тим, що з державної власності без згоди Київського обласного управління лісового та мисливського господарства та згоди землекористувача ДП «Київське лісове господарство», незаконно вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 8,0032 га в кварталі 110 Козинського лісництва, виділах 13-20 ДП «Київське лісове господарство» шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 № 746 в частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 8,0032 га ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , чим порушено інтереси держави.
На виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, державним реєстратором 21.08.2015 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку (індексний номер рішення 23844038).
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, було оскаржено в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Так, остаточною постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021 залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц.
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц позовні вимоги ПАТ «Європейський газовий банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ТОВ «Анталія плюс», про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені повністю:
- в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Анталія Плюс» перед ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором від 29.06.2011 № 437-290611 у сумі 61 250 752,21 грн., в межах вартості предмета іпотеки звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 669-290611/І, який посвідчено 29.09.2011 приватним нотаріусом Київського КМНО Васько А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1863, шляхом визнання права власності за ПАТ «Європейський газовий банк» на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області 4 сесії 5 скликання від 18.08.2006, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку за ціною визначеною на підставі звіту про оцінку майна від 06.03.2015 в сумі 26 773 105,00 грн.;
- припинено право власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку.
27.12.2018 між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір № UKR.-2018-1 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ «Фінансова компанія «Веста» перейшли права вимоги, що існували на момент переходу цих прав за кредитним договором від 29.06.2011 № 437-290611, укладеним між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Анталія Плюс».
Крім того, 27.12.2018 Між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки (а.с. 77-82 т. 1) за яким, з огляду на укладення договору № UKR.-2018-1 про відступлення прав вимоги, відступлено права, серед іншого, і за договором іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1, що укладений між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_1 .
Загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Веста», оформленими протоколом від 06.08.2019 (а.с. 83 т.1), ТОВ «Фінансова компанія «Веста», перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».
22.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на підставі заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц за позовом ПАТ «Європейський газовий банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ТОВ «Анталія плюс», про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
У подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2021 (а.с. 84-87 т.1) ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відчужено земельну ділянку, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», яке в свою чергу згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2023 № 328956500, як станом на дату звернення до суду з цим позовом, так і станом на дату винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, було власником земельної ділянки площею 8,0031 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
В свою чергу, з наданої прокурором Інформаційної довідки № 453039402 від 21.11.2025 вбачається, що на даний час право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 80022285 від 22.07.2025, приватний нотаріус Лісіцина Яна Борисівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ассісто», документи, подані для реєстрації - договір купівлі-продажу, серія та номер 273, виданий 22.07.2025, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лісіціна Я.Б. 
Звертаючись до суду з цим позовом прокурор зазначав, що:
- спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021;
- у ході виконання вказаного судового рішення встановлено, що спірну земельну ділянку відчужено на користь третіх осіб;
- отже, вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав, а набуття Товариством у власність спірної земельної ділянки та державна реєстрація права власності на неї за Товариством здійснена всупереч вимог статей 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 ЗК України та статей 5, 7, 57 ЛК України, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння Товариства на користь держави в особі КОДА в порядку статті 387 ЦК України.
В якості доказів, які підтверджують заявлені позовні вимоги, прокурор посилається, зокрема, на такі документи, які надає до матеріалів справи:
- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.02.2012 № 45/01, складений державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Управління Держземінспекції Головного Держкомзему у Київській області (а.с. 37-46 т. 1), відповідно до якого у результаті перевірки встановлено, що ряд земельних ділянок, серед яких і земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 накладаються на землі лісового фонду (110 квартал Козинського лісництва, виділи 13-20), що знаходяться в постійному користуванні ДП «Київський лісгосп»;
- лист Управління Держземагенства в Обухівському районі Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.11.2014 № 1.1-24/245 (а.с. 47-48 т. 1), відповідно до якого, зокрема, в архіві управління відсутні, не обліковуються та розробником на зберігання не передавалися другі примірники державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
- лист ДП «Київське лісове господарство» від 26.11.2014 № 02-868 (а.с. 50-53 т. 1), в якому підприємство повідомляє про те, що земельна ділянка площею 34,0127 га, частина якої перебуває у власності, зокрема ОСОБА_1 знаходиться на території земель лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 110. Земельна ділянка площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, накладається на землі, які обліковуються за матеріалами лісовпорядкування 2003 року;
- рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, яким, зокрема, витребувано спірну земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1 ;
- лист Філії «Київське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 11.12.2023 № 02-1174 (а.с. 218-241 т. 1), за змістом якого згідно зі знімками з бази ДЗК земельна ділянка, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, накладається на квартал 110 виділів 14-20 Козинського лісництва. До цього листа додано копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років (протокол другої лісовпорядної наради від 10.07.2015 з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» Київської області; протокол першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 03.06.2014; протокол другої лісовпорядної наради від 14.04.2005 з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства Київського держлісгоспу Київської області на 2004 - 2013 роки (складений за даними розширеного безперервного лісовпорядкування 2003 року); план лісонасаджень ДП «Київський лісгосп» Козинське лісництво. Лісовпорядкування 2014 року; план лісонасаджень Козинського лісництва Виробничої частини ДЛГО Київської області. Лісовпорядкування 2013 року; проект організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО «Київліс» Державного лісгосподарського об`єднання «Київліс», 2004 рік; проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Козинське лісництво 2015 рік.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Так, рішенням Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 позов задоволено повністю.
Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:
- спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею, та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України;
- у даному випадку належним способом захисту порушеного права власності на земельну ділянку є подання саме віндикаційного позову до добросовісного набувача, який заявлений у даній справі Прокурором в інтересах держави в особі КОДА.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що прокурор з урахуванням фактичних обставин цієї справи не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами у цій справі.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено в повному обсязі.
Постанову мотивовано тим, що відповідач набув право власності шляхом придбання земельної ділянки у особи, яка набула та зареєструвала за собою право на підставі законного та не скасованого рішення суду у справі № 372/3487/15-ц, яке відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
При цьому судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/14803/17 та від 23.07.2019 у справі №910/9077/18).
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 911/2713/23 касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/2713/23 скасовано, справу № 911/2713/23 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Суд касаційної інстанції визнав правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України.
Водночас суд касаційної інстанції зауважив на тому, що:
- під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності;
- аналіз положень Глави 19 ЦК України щодо «інституту позовної давності» в сукупності із нормами ГПК України (які обмежують повноваження суду касаційної інстанції в частині здійснення додаткової оцінки доказів та обставин) не дає Верховному Суду підстав та можливостей для самостійного дослідження такого клопотання щодо визначення обставин початку перебігу строку позовної давності, однак не обмежує його у перевірці правильності встановлення судами попередніх інстанцій початку відліку такого строку;
- іншими словами, касаційний суд має право лише здійснити перевірку застосування судами правових норм Глави 19 ЦК України на предмет правильності такого застосування з урахуванням встановлених фактичних обставин;
- однак, зважаючи на те, що у цьому випадку суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог, то, відповідно, висновок цього ж суду про неактуальність заяви відповідача про застосування строку позовної давності є також передчасним, оскільки висновки суду першої інстанції щодо позовної давності судом апеляційної інстанції не перевірялися, суд апеляційної інстанції не проаналізував належним чином усі доводи прокурора щодо дотримання ним положень законодавства щодо позовної давності, у тому числі не з`ясував моменту початку перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах;
- у контексті наведеного Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України;
- визначення початку перебігу позовної давності розпочинається з моменту, коли особа довідалася/або могла довідатися про порушення її права, тобто з моменту вибуття майна із власності або користування. Саме ця правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17;
- загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо;
- колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив пов`язані з ними всі суттєві фактичні обставини цієї справи, що входили до предмета доказування. У зв`язку з наведеним ухвалена у справі постанова не відповідає вимогам процесуального законодавства, а тому її не можна визнати законною та обґрунтованою;
- порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції.
З огляду на вказане суд касаційної інстанції вказав, що під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, встановити момент, коли прокурор / позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, таким чином встановити початок перебігу позовної давності за позовними вимогами про витребування майна, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Частиною 1 ст. 316 ГПК України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Щодо спору сторін по суті колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.
Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Тому, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц (провадження № 14-564цс19), постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 907/459/17, від 19.06.2019 у справі № 911/604/18, від 21.04.2021 у справі № 707/2196/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 367/3877/15-ц, від 01.03.2018 у справі № 910/19932/16, від 08.02.2018 у справі № 910/9256/16.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно з ст. 14 Конституції України, яка кореспондується з положеннями ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Приписами ч. 1 ст. 18 ЗК України унормовано, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами.
Згідно з ч. 2 ст. 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
У відповідності до ст. 1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.
Статтею 5 ЛК України унормовано, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.
Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи (ст. 7 Лісового кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), вказала, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. Так, відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 Лісового кодексу України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 Лісового кодексу України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами. 
Отже, в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. 
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц).
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70).
З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.
Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.
Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)). 
Заявляючи віндикаційний позов про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (правонаступником якого у спірних правовідносинах на даний час є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто» - примітка суду) земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015, прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, перебуває в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України» для потреб лісового господарства, в підтвердження чого надав вищеперелічені документи. 
Судом першої інстанції цілком вірно встановлено, що доказів, які б спростовували зазначені твердження прокурора, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021 та перебуває в постійному користуванні третьої особи, учасники справи суду не надали. 
При цьому, у даному випадку належним способом захисту порушеного права власності на земельну ділянку є подання саме віндикаційного позову до добросовісного набувача, який заявлений у даній справі прокурором в інтересах держави в особі КОДА.
Отже, як вірно виснував суд першої інстанції, враховуючи те, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України, наявні правові підстави для її витребування з незаконного володіння на користь держави в особі КОДА. Доказів протилежного суду не надано.
При цьому колегія суддів враховує те, що суд касаційної інстанції, розглядаючи касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у цій справі № 911/2713/23, визнав правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України (п. 42 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 911/2713/23). В свою чергу, як було встановлено вище, ч. 1 ст. 316 ГПК України встановлює обов`язковість вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
При цьому суд касаційної інстанції у вказаній вище постанові, зауваживши на тому, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності, проте, зважаючи на те, що у цьому випадку суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог, вказав, що під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, встановити момент, коли прокурор / позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, таким чином встановити початок перебігу позовної давності за позовними вимогами про витребування майна, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Щодо вказаних вказівок суду касаційної інстанції слід зазначити таке.
З матеріалів справи слідує, що відповідачем в суді першої інстанції було заявлено про сплив позовної давності (а.с. 75-77 т. 2).
Колегія суддів зазначає про те, що вказану заяву відповідачем було подано з огляду на подання прокурором зави про зміну предмету позову (прокурор звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою (негаторний позов), а згодом змінив позовні вимоги на вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) - примітка суду).
Можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (ст. 256 ЦК України.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц та від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).
Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17).
Отже, враховуючи подану відповідачем заяву про сплив позовної давності, для встановлення наявності підстав для відмови у позові з огляду на пропущення строків позовної давності слід встановити коли саме позивач довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила..
За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.
Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Отже, визначення початку перебігу позовної давності розпочинається з моменту, коли особа довідалася/або могла довідатися про порушення її права, тобто з моменту вибуття майна із власності або користування.
Саме ця правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17. Колегія суддів зазначає про те, що на необхідності врахування при вирішенні спору сторін по суті саме цієї правової позиції наголошено і у п. 51 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.10.2025 у цій справі № 911/2713/23.
Окремо слід зауважити на наступному.
Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава.
Колегія суддів зазначає, що в разі, якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах, розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава (зокрема, цивільні, господарські), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 та постановах Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 917/1024/22, від 05.12.2023 у справі № 927/85/19.
Таким чином, і в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18.
Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22 та постановах Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 927/84/19, від 20.09.2023 у справі № 922/3204/19.
При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц та постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 911/1014/20, від 07.06.2023 у справі № 927/432/19.
Наведене правило пов`язане не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава в особі уповноваженого органу. При цьому те, що на даний час таким органом є КОДА не свідчить про те, що перебіг строку позовної давності слід рахувати саме від того, коли вказана особа довідалася/або могла довідатися про порушення її права
Колегія суддів зазначає про те, що у спірних правовідносинах:
- земельні ділянки були передані у приватну власність у 2003 році (Розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області «Про передачу земельних ділянок у власність» від 29.12.2003 № 746);
- з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що на початку 2015 року перший заступник прокурора Київської області з метою захисту інтересів держави звертався до Обухівського районного суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» з позовними вимогами, зокрема, про витребування на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 (справа № 372/276/15-ц) Ухвалою від 11.02.2015 відкрито провадження у вказаній справі.
Матеріалами справи підтверджено, що на даний час особою, яка має право на розпорядження спірною земельною ділянкою є саме КОДА, проте на час звернення до суду з позовом у справі № 372/276/15-ц таким органом був Кабінет Міністрів України що встановлено у судових рішеннях у вказані справі.
При цьому, у постанові Київського апеляційного суду від 21.01.2021, якою залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, встановлено, що:
«З матеріалів справи вбачається, що інформація про віднесення переданих громадянам ділянок до складу земель лісу, відтак про протиправність їх відчуження, була направлена до органів прокуратури в 2014 році. При цьому матеріали справи не містять даних про те, що вказана інформація була відома до зазначеної дати Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство», в інтересах яких прокурор і звернувся до суду з позовом. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про безпідставність тверджень представника апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності.».
Колегія суддів зазначає про те, що і матеріали цієї справи № 911/2713/23 не підтверджують, що Кабінет Міністрів України був обізнаний про вибуття спірних земельних ділянок із власності або користування до 2014 року. Водночас, принаймні з початку 2015 року, а саме з моменту звернення прокурора до суду з позовом в інтересах Кабінету Міністрів України (справа № 372/276/15-ц) Кабінет Міністрів України, тобто держава в особі уповноважених органів, була обізнана про факт вибуття спірного майна із власності або користування та, відповідно, могла звернутися до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки на свою користь її власника, проте таким правом скористалась лише у серпні 2023 року подавши до суду позов у цій справі № 911/2713/23.
При цьому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що прокурор, з урахуванням вказаних фактичних обставин даної справи, не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами у даній справі, оскільки позовні вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння спірної земельної ділянки перебували на розгляді в суді протягом 2015 - 2021 років.
З вказаного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Позов у справі № 372/276/15-ц було подано першим заступником прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство», тобто в інтересах і власника такого майна.
В свою чергу предметом розгляду у вказаній справи були вимоги про:
- визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
- визнання недійсним підпункту 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.2006 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради»;
- визнання недійсним державного акту від 25.10.2006 серії ЯД № 658673, виданий на ім`я ОСОБА_1 , кадастровий номер 3223187700:12:028:0015;
- витребування на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015;
- визнання за ДП «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015.
Отже, вимог про витребування з спірної земельної ділянки на користь її власника у справі № 372/276/15-ц заявлено не було.
В свою чергу за змістом положень чинного законодавства кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору.
Враховуючи те, що у справі № 372/276/15-ц не було заявлено позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки на користь її власника, звернення до суду з вказаним позов не свідчить про переривання позовної давності для звернення до суду з вказаними позовними вимогами на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України, яка встановлює, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
При цьому колегія суддя враховує наступну правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19:
- пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі;
- відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом;
- виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.
Отже, за обставин, що склалися, звернення прокурора до суду у 2015 році з позовом (справа № 372/276/15-ц) не може свідчить про переривання строків позовної давності щодо звернення до суду з вимогами про витребування спірної земельної ділянки на користь її власника та, відповідно, про поновлення таких строків, так як у вказаній справі не було заявлено позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки на користь її власника.
Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що причиною звернення прокурора з даним позовом слугувало виключно те, що в ході виконання прийнятого 21.01.2021 остаточного рішення у справі Обухівського районного суду Київської області № 372/276/15-ц, яке набрало законної сили, прокурором встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 22.04.2021 зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 та в подальшому її відчужило Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», що стало підставою для звернення до суду з даним позовом у 2023 році, оскільки предмет позову у цій справі № 911/2713/23 та справі № 372/276/15-ц є різними.
При цьому про необхідність витребування спірної на користь її власника останній був обізнаний принаймні з початку 2015 року, проте правом на подання такого позову до 2023 року не скористався і жодних поважних причин невчення таких дій матеріли справи не містять.
За таких обставин колегія суддів вважає, що початком перебігу строку позовної давності для звернення до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки на користь її власника є слід вважати 11.02.2015 (дата відкриття провадження у справі № 372/276/15-ц), а відтак такий строк сплинув 11.02.2018.
Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд з огляду на положення ст. 13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав») має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо. 
Подібна правова позиції Верховного Суду викладена в постанові від 10.12.2019 у справі № 910/15584/16.
Наявними у матеріалах справи документальними доказами не підтверджується наявність у позивача поважних причин пропущення позовної давності.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). 
Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.
З огляду на викладене, враховуючи те, що прокурор звернувся до суду з позовом у даній справі 31.08.2023, тобто поза межами строку позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності та наявності відповідного клопотання відповідача.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм матеріального права, тому рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.
Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі апеляційна скарга Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто», підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на Київську обласну прокуратуру.
При цьому колегія суддів враховує те, що згідно з висновками, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 923/199/21:
- положення статей 123, 129 ПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на засаді обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом;
- за змістом статей 42, 46, 53, 56 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду;
- звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 911/2713/23 скасувати та прийняти нове рішення.
3. У задоволенні позову відмовити.
4. Стягнути з Київської обласної прокуратури (бульвар Лесі Українки, 27/2, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 02909996) на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 17 нежит. прим. 14, літ А, офіс 7, ідентифікаційний код 43680551), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ассісто» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40 прим.302, 2 ідентифікаційний код 43426003) 81 388,80 грн. (вісімдесят одну тисячу триста вісімдесят вісім гривень 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги. 
5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 18.03.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді С.А. Гончаров

А.О. Мальченко