ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/14446/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року (суддя О.В. Врона)
у справі № 160/14446/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:
визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо розрахунку пенсії відповідно до рішення від 19.06.2024 №046150015299 протиправним та скасувати його;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію відповідно до наведеного розрахунку з дня звернення позивача за її призначенням. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області неправильно обраховано пенсію за віком на пільгових умовах, виходячи із заробітної плати за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.07.2000 по 30.11.2023.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з відсутності у суду повноважень щодо перерахунку пенсії. Виключними дискреційними повноваженнями в питаннях призначення (перерахунку) пенсії наділений Пенсійний фонд України. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. 
Судом з`ясовано, що з розрахунку стажу позивача (форма РС-право) до рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 23.07.2024 вбачається, що період з 26.07.1993 по 30.08.1993 не був зарахований до пільгового стажу позивача. Пільговий стаж позивача склав 14 років 6 місяців 1 день. В той же час суд вказав, що позивач з позовними вимогами про визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 23.07.2024 №046150015299 не звертається, тому суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Скаржник вказує, що він має право на гарантію щодо розміру пенсії згідно ст.8 Закону № 345-VI та абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV, оскільки час роботи позивача на підземних роботах складає більше 15 років. Зазначає, що з урахуванням гарантії ст.8 Закону № 345-VI та абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV, а також положень ч.3 ст. 24 Закону №1058-IV, пенсія позивача має складати 36062,80 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване через безпідставність доводів позивача.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до рішення №046150015299 від 19.06.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу з 13.03.2024 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За підрахунками Головного управління Пенсійного фонду страховий стаж позивача склав 44 роки 7 місяців 7 днів. Робота за Списком №1 – 14 років 7 місяців 6 днів. Розмір пенсії з надбавками склав 16656,96 грн.
За твердженням позивача, розмір його пенсії має становити 36062,80 грн. (32216.23 + 3216.32 + 590.25+ 40).
Не погоджуючись з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо розрахунку пенсії позивача відповідно до рішення від 19.06.2024 року №046150015299, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 1 Закону України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Згідно ст. 8 Закону №345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком №1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (у тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону №345-VI) така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Згідно ч.3 ст.24 Закону №1058-IV за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
В спірному випадку позивач не погоджується із розрахунком його пенсії, що здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідно до рішення від 19.06.2024 №046150015299.
Позивач вказує, що згідно ст.8 Закону № 345-VI та абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV йому має бути надано гарантію щодо розміру пенсії, адже позивач має необхідний стаж на підземних роботах – більше 15 років. Крім того, позивач зазначає про необхідність застосування ч.3 ст.24 Закону №1058-IV при обчисленні пенсії.
В свою чергу, як вбачається з розрахунку пенсії позивача, що здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідно до рішення від 19.06.2024 №046150015299, позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №1 зараховано 14 років 7 місяців 6 днів, а тому в силу положень ч.3 ст.24 Закону №1058-IV при обчисленні пенсії позивачу додатково враховано 14 років страхового стажу (за кожний повний рік стажу роботи за Списком №1).
Також, апеляційний суд з`ясував, що відповідачем не застосовано гарантію згідно ст.8 Закону № 345-VI та абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV через те, що визначений пенсійним органом стаж позивача за Списком №1 складає лише 14 років 7 місяців 6 днів, а отже такий стаж є меншим ніж 15 років.
При цьому, питання зарахування відповідачем певних періодів роботи позивача його стажу за Списком №1, не є предметом спору в цій справі, тому в межах цієї справи не підлягає вирішенню.
Таким чином, за встановлених у справі обставин, а також враховуючи, що позивачем висновки пенсійного органу щодо обчислення пільгового стажу роботи за Списком №1 не оскаржені, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави для визнання протиправним рішення від 19.06.2024 року №046150015299 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо розрахунку пенсії з підстав, про які вказує позивач.
В свою чергу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, адже в силу положень ст. 5 КАС України позивач має право звернутись до суду якщо вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в його рішенні, яке є індивідуальним актом, протиправно здійснив розрахунок пенсії позивача.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд позбавлений можливості в межах наданих КАС України процесуальних повноважень залучити співвідповідача до участі у справі, отже клопотання скаржника про залучення до справи як співвідповідача Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно Порядку, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
У справі, яка переглядається, спірне рішення від 19.06.2024 №046150015299 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у цьому спорі є належним відповідачем.
У цій справі публічно-правовий спір виник між позивачем та відповідачем – Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ці відносини є двосторонніми щодо позивача та відповідача, інші особи не є учасниками цих правовідносин.
Відтак, суд апеляційної інстанції не приймає аргументи скаржника щодо незалучення судом першої інстанції Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до участі у справі №160/14446/25.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до ч.4 ст.317 КАС України змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 160/14446/25 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у цій постанові.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 160/14446/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров