Справа № 758/9810/21 
Категорія 19 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва 
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О., 
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він та ОСОБА_1 (третя особа по справі) є синами ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В липні 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.М. відкрита спадкова справа. 26.08.2020 про прийняття спадщини заявив позивач. Проте отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 неможливо, виходячи з наступного. Рішенням Київської міської ради №23/684 від 25.01.2007 про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Подільському районі міста Києва було передано громадянам у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд згідно з додатком. Відповідно до переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність, який є невід`ємним додатком до вказаного рішення, земельна ділянка АДРЕСА_2 , яка знаходилась у користуванні, відповідно до рішення №446 від 12.04.1955 передана у спільну часткову власність ОСОБА_4 (3/5 від 0,08) та ОСОБА_2 (2/5 від 0.08). Однак процедура приватизації та державна реєстрація вказаної земельної ділянки за життя ОСОБА_4 завершена не була у зв`язку зі спором щодо меж земельних ділянок із сусідом, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , який вирішувався судом у справі № 758/13090/13-ц. На даний час Публічна кадастрова карта України не містить інформації про земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 . Відповідно до відповіді ГУ Держгеокадастру у м. Києві №97-26-0.22-230/35-21 від 08.06.2021 інформація про державну реєстрацію земельної ділянки до 01.01.2013 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) за адресою м. Київ, вул. Верболозна, 22 до ГУ Держгеокадастру у м. Києві не надходила. З огляду на наведене, стверджуючи, що набув право на завершення процедури приватизації частки вказаної земельної ділянки як спадкоємець після смерті ОСОБА_4 , позивач звернувся із даним позовом до суду та просить визнати за ним право на завершення приватизації та право на одержання на його ім`я свідоцтва про право власності на частку земельної ділянки площею 3/5 від 0,08 га, номер 85:268:017, що розташована по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 головуючим суддею по справі було визначено ОСОБА_5
Ухвалою суду від 09.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
28.09.2021 до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Вілінського В.В., у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, представник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача та третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Після її смерті позивач та третя особа ОСОБА_1 , який є його рідним братом, звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Карпової Н.М. із заявами про прийняття спадщини, після чого нотаріусом 07.07.2020 було заведено спадкову справу № 4/2020. Разом із цим, ще за життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким належне їй майно заповіла наступним чином: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою -синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; квартиру АДРЕСА_3 - синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказану обставину позивач приховав, не зазначивши у позовній заяві як сам факт наявності заповіту спадкодавця, так і його зміст, у якому чітко виражена воля спадкодавця щодо спадкування земельної ділянки та розміщеного на ній нерухомого майна її молодшим сином ОСОБА_1 . При цьому дійсно, на момент відкриття спадщини 01.07.2020 в розумінні положень статті 1220 ЦК України у власності спадкодавця перебували 3/5 часток будинку АДРЕСА_1 , а також квартира АДРЕСА_3 . Зазначена у заповіті земельна ділянка, розташована за адресою місцезнаходження будинку, була передана рішенням Київської міської ради № 23/648 від 25.01.2007 у спільну часткову власність ОСОБА_4 та співвласниці будинку ОСОБА_2 відповідно до розміру їх часток у праві власності на будинок. Разом з тим, за життя ОСОБА_4 зареєструвати своє право власності на зазначену частину земельної ділянки не встигла і станом на момент смерті не могла бути визначена як власник земельної ділянки в розумінні положень статті 331 ЦК України, хоча була її належним користувачем та чітко сформулювала у своєму заповіті свою волю щодо права власності на земельну ділянку, яке б належало їй в результаті звершення процедури приватизації. Таким чином, позивач не може бути визначений спадкоємцем, який має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Крім того, представник вказує на те, що матеріали справи не містять жодних відомостей про прийняття позивачем спадщини за законом, про що він фактично зазначає у своєму позові, а також про наявність порушень його прав.
13.10.2022 до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Дьомкіна Д.В., у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до повноважного органу з метою завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки, а також доказів про отримання ним відмови у завершенні такої процедури, тому його звернення з даним позовом до суду є передчасним. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази про те, що позивач дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті матері та прийняв її спадщину. Не надано позивачем доказів і про те, що він звертався до нотаріуса з метою отримання земельної ділянки у спадщину, проте отримав відмову у видач свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї. 
03.07.2023 до суду надійшли письмові пояснення від Київської міської ради, у яких представник відповідача вказує на те, що позивачем не дотримано процедуру оформлення спадщини, а також процедуру виготовлення технічної документації із землеустрою та подальшого оформлення права власності щодо спірної земельної ділянки. Так, відповідно до вимог пунктів 4.14, 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації з землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або іншої визначеної законом особи. Таким чином, для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру спадкоємцям необхідно: отримати у нотаріуса довідку про коло спадкоємців; замовити виготовлення технічної документації з землеустрою (порядок її виготовлення встановлено Законом України «Про землеустрій»); подати державному кадастровому реєстратору заяву за встановленою формою, оригінал документації з землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, документацію з землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, у формі електронного документа; отримати витяг з Державного земельного кадастру. Після проведення вказаної процедури спадкоємець разом з витягом з Державного земельного кадастру подає нотаріусу документи, які підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, а також документи, що посвідчують право власності померлого на таке майно. За подачі повного пакету необхідних документів нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину, а також реєструє право власності спадкоємця у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Водночас, якщо на якомусь з вказаних етапів спадкоємець отримує відмову від вчинення уповноваженою особою необхідних дій (відмова в державній реєстрації земельної ділянки або у видачі свідоцтва про право на спадщину), він має право звернутися з позовом до суду щодо оскарження таких рішень чи дій. Разом із цим, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи щодо відмови у вчиненні нотаріальних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.М. На підставі викладеного представник відповідача просив прийняти законне та обґрунтоване рішення та проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 справу передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., оскільки згідно з наказом №4/02-02 від 11.01.2024 суддю Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_5 відраховано за штату Подільського районного суду міста Києва.
Ухвалою суду від 22.01.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 10.06.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Карпової Н.М. копії матеріалів спадкової справи № 4/2020, заведеної до майна померлої ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 07.11.2024 повторно витребувано у нотаріуса Карпової Н.М. копії матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлої ОСОБА_4 
11.03.2025 до суду надійшли матеріали спадкової справи на виконання ухвали суду. 
09.12.2025 представником третьої особи ОСОБА_3 подано до суду письмові пояснення.
Ухвалою суду від 16.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 19.05.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі. 
У судове засідання учасники справи не з`явилися, представники позивача та третіх осіб подали заяви про розгляд справи без їх участі. 
З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи письмових заяв по суті справі, поданих учасниками справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 89 ЦПК України  жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14.07.2020.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином померлої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 12.09.2019.
Отже, позивач є спадкоємцем першої черги до майна померлої за законом. 
Крім того, спадкоємцем першої черги до майна померлої ОСОБА_4 є її інший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є третьою особою у даній справі.
Матеріалами спадкової справи № 4/2020, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.М. до майна померлої ОСОБА_4 , підтверджується, що обидва сини спадкодавця звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини: ОСОБА_3 - 07.07.2020; ОСОБА_1 - 26.08.2020.
Із матеріалів спадкової справи також встановлено, що 19.10.2017 ОСОБА_4 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1375, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження:
- належні їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована за цією ж адресою, заповіла синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- належні їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 заповіла синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заповіт у встановленому законом порядку не скасований та недійсним не визнавався.
Крім того, як з`ясовано судом в ході судового розгляду, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09.11.2022, ухваленим у цивільній справі № 758/11085/20, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карпова Наталія Миколаївна, Київська міська рада, про тлумачення заповіту залишено без задоволення.
Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. 
Матеріалами спадкової справи № 4/2020, заведеної до майна померлої ОСОБА_4 , також підтверджується, що 01.10.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сперчун О.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємця ОСОБА_1 , згідно з яким останній успадкував належні спадкодавцю відповідні суми грошових коштів із нарахованими відсотками в АТ «державний ощадний банк України» та в АТ «Сенс Банк».
Відомостей щодо видачі нотаріусами будь-яких інших свідоцтв про право на спадщину щодо майна спадкодавця ОСОБА_4 чи постанов про відмову у видачі таких свідоцтв, матеріали спадкової справи не містять. 
Звернувшись до суду із даним позовом, позивач просить визнати за ним право на завершення приватизації та право на одержання на його ім`я свідоцтва про право власності на частку земельної ділянки площею 3/5 від 0,08 га, номер 85:268:017, що розташована по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішуючи обґрунтованість таких його вимог, суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до статті 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України).
Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є набуття в порядку спадкування права на завершення приватизації щодо земельної ділянки.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.07.2024 у справі № 201/11316/21, у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. 
Отже, обов`язковою умовою переходу права вимоги до спадкоємців, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. 
Якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності. 
У разі наявності доказів, що спадкодавець за життя зверталась до компетентного органу із заявою про передачу їй у приватну власність квартири, то ефективним способом захисту прав її спадкоємців є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації. 
Вимоги про визнання права власності на квартиру не є належним способом захисту, оскільки квартира не могла входити до складу спадкової маси, у зв`язку з ненабуттям спадкодавця за життя права власності на неї.
Так, за змістом статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру (див. постанови Верховного Суду України у постанові від 11.12.2013 у справі № 6-121цс13 та Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 752/10477/15-ц, від 09.06.2020 у справі № 554/8856/17).
Отже, обов`язковою умовою переходу права вимоги до спадкоємців, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою (див. постанови Верховного Суду від 19.06.2023 у справі № 295/2637/20, від 01.11.2023 у справі № 183/80/21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В матеріалах справи відсутні докази, що спадкоємець за життя зверталася до відповідних уповноважених органів з приводу приватизації земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка є предметом даного спору.
Таким чином, позивачем не доведено, що спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте за життя її не завершила та не набула права власності на таке майно.
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що йому відмовлено компетентним органом у завершенні процедури приватизації щодо спадкового майна.
Окремо суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивач звертався до нотаріуса із заявою про оформлення своїх спадкових прав щодо зазначеного нерухомого майна, однак йому у цьому було відмовлено, у тому числі з підстав, наведених ним у позовній заяві. 
З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
позивач -  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
відповідач - Київська міська рада, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141;
треті особи:
- ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
- ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Повний текст рішення складено 26.12.2025.

Суддя 	О. О. Ковбасюк