ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9853/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) , в якому просить: 1) Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Держаної прикордонної служби України щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 06.10.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; 2) Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Держаної прикордонної служби України звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Ухвалою суду від 20 січня 2026 року витребувано у НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) належним чином завірену копію наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 503-ОС від 30.06.2023 року про продовження строку контракту про проходження військової служби ОСОБА_1 та докази ознайомлення позивача із таким наказом. 
22 січня 2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача доповнила обґрунтування позовних вимог.
26 січня 2026 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року повернуто без розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. Контракт про проходження військової служби був укладений строком на 1 рік з 23 серпня 2022 року по 22 серпня 2023 року. Позивач звернулася 06 жовтня 2025 року до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за п.п. ж (у зв`язку із закінченням строку служби) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Відповідачем відмовлено у звільненні за п.п. ж п. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Такі дії вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду. 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що позивач перед закінченням строку дії контракту не зверталася до відповідача із рапортом про небажання продовження військової служби та звільнення її зі служби через закінчення строку контракту, не оскаржувала та не оскаржує наказ про продовження контракту № 503-ОС від 30.06.2023 року, відтак відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що позивач не зверталась перед закінченням строку дії її контракту із рапортом про небажання продовження військової служби та звільнення її зі служб, оскільки на момент закінчення контракту укладеного між позивачем та відповідачем, у редакції Закону України «Про військовий обов`язок» (31.03.2023) був відсутній п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону, який надає можливість військовослужбовцям звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту, укладеного під час дії воєнного стану. В даному випадку, моментом вираження волевиявлення є звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки контракт про проходження військової служби був укладений саме під час дії воєнного стану. Із настанням обставини закінчення строку контракту у військовослужбовця виникає право на звільнення з військової служби, а у відповідного органу військового управління обов`язок забезпечити його реалізацію. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом, встановлено, що 13 липня 2022 року між начальником НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України та позивачем було укладено контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строк на один рік з 23 серпня 2022 року по 22 серпня 2023 року. 
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 503-ОС від 30 червня 2023 року термін дії контракту відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» продовжено з 23 серпня 2023 року, на період до оголошення демобілізації.
Позивач звернулася із рапортом від 06 жовтня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідач листом від 05 листопада 2025 року № 08/20471/25 повідомив, що рапорт позивача було розглянуто та прийнято рішення щодо відмови у звільненні з військової служби за підпунктом «ж» (у зв`язку з закінченням строку служби) (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану) пункту 3 частини 5 стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з відсутністю підстав. У вказаному листі, зазначено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.06.2023 року № 503-ОС позивачу продовжено строку контракту з 23.08.2023 року на період до оголошення демобілізації. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №2232-XII, Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини 2 цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною 3 цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Строки військової служби визначені статтею 23 Закону №2232-XII.
Станом на дату виникнення вказаних правовідносин, пункт 2 частини дев`ятої статті 23 Закону №2232-XII передбачав, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Підстави для звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
Пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (до змін в закон) було передбачено, що з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року № 3633-ІХ ,який набрав чинності 18.05.2024 року, статтю 26 Закону № 2232 викладено в новій редакції, згідно якої доповнено перелік підстав звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу.
Таким чином, станом на подання позивачем рапорту, пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII було передбачено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що вона підлягає звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Відповідно до змін, внесених Законом №3633-ІХ, строки військової служби під час дії особливого періоду передбачені частиною 8 статті 23 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до цих змін, строки військової служби під час дії особливого періоду:
1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, крім військовослужбовців базової військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г», «ґ», «д», «е», «є», «ж», «з», «и» частини третьої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г», «д», «е», «є», «з», «и» частини третьої статті 26 цього Закону;
2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Однак, Закон №3633-ІХ не містить жодних положень стосовно можливості та способу його застосування до правовідносин, розпочатих до набрання ним чинності, зокрема й до спірних у межах даної справи.
Судом встановлено, що відповідно до витягу наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30 червня 2023 року № 503-ОС продовжено ОСОБА_1 строк контракту з 23 серпня 2023 року на період до оголошення демобілізації. 
Суд звертає увагу, що вищевказаний наказ про продовження дії контракту є чинним, відтак, на момент подачі рапорту про звільнення строк дії контракту не закінчився, а був продовжений у порядку, встановленому законом. Отже у відповідача не було підстав для звільнення позивача зі служби.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту від 06.10.2025 року, а дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства.
З вищевикладених мотивів не підлягає також до задоволення позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити з військової служби позивача з підстав закінчення строку дії контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, зокрема частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, – 

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії– відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька