ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 520/8159/22
адміністративне провадження № К/990/35033/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянув у порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами як суд касаційної інстанції справу № 520/8159/22
за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2022, ухвалене суддею Біленським О.О.
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, ухвалену колегією суддів у складі головуючого судді Присяжнюк О.В., судів: Любчич Л.В., П?янової Я.В.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України (далі - відповідач, НАБУ), в якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати в частині встановлення іспитового строку 6 місяців наказ НАБУ «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » від 03.03.2022 № 12-П;
1.2. визнати протиправним та скасувати наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31.08.2022 № 1148-Н;
1.3. поновити ОСОБА_1 на посаді детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ або на рівнозначній посаді у НАБУ;
1.4. стягнути з НАБУ середній заробіток за кожен день вимушеного прогулу.
2. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023, позовну заяву ОСОБА_1 до НАБУ в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців наказу «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » від 03.03.2022 № 12-П - повернуто позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду із цією позовною вимогою.
3. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 відкрито провадження у вказаний адміністративній справі в частині позовних вимог про:
3.1. визнання протиправним та скасування наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31.08.2022 № 1148-Н;
3.2. поновлення ОСОБА_1 на посаді детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ або на рівнозначній посаді у НАБУ;
3.3. стягнення з НАБУ середнього заробітку за кожен день вимушеного прогулу.
4. На думку позивача, в наказі НАБУ «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » від 03.03.2022 № 12-П, яким його прийнято на службу в НАБУ та призначено на посаду детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ як такого, що пройшов за конкурсом, відповідачем неправомірно установлено іспитовий строк 6 місяців, з огляду на те, що нормами статті 26 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) прямо заборонено встановлення випробовувального терміну при прийнятті на роботу, зокрема, за обставин, які мають місце у ситуації позивача, а саме щодо внутрішньо переміщених осіб, переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади та осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби. На його переконання до спірних правовідносин, в частині правомірності застосування до позивача іспитового строку при прийнятті на службу в НАБУ, має бути застосована аналогія закону (статті 26 КЗпП України).
4.1. Ознайомившись в день звільнення із службовою запискою керівника Головного підрозділу детективів НАБУ Калужинського А.В. від 30.08.2022 № 04/13647-02, на підставі якої позивач був звільнений, останній зауважував, що цей документ не містить викладення обставин, які б обґрунтовували його звільнення на підставі підпункту «і» пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) у зв`язку з непроходженням працівником випробовування в період іспитового строку.
4.2. У цьому зв`язку позивач підкреслював, що нормативний акт, який би визначав критерії проходження іспитового строку працівниками НАБУ в цьому органі відсутній і з початку служби та до моменту звільнення до нього не було доведено жодних вимог до працівників НАБУ, які проходять випробовування в період іспитового строку, план проходження іспитового строку не складався, звіти про його проходження у позивача жодного разу не витребовувалися, а під час подання звітів про виконану роботу протягом тижня безпосередньому керівнику позивача - начальнику Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ Яндюку С.В. жодних зауважень з боку останнього позивачу не надходило, за час проходження служби у НАБУ до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Звертає увагу, що протягом проходження служби позивачем на посаді детектива НАБУ, на початку липня 2022 тимчасово виконуючим обов`язки директора НАБУ Углавою Г.Т. ініційовано оперативну нараду щодо заслуховування стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які перебували у провадженні детективів Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ, за результатами якої порушень, при проведенні досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які перебували у провадженні позивача, не встановлено, що, на думку позивача, доводить незаконність та необґрунтованість звільнення позивача у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку. 
4.3. Позивач наголошував на тому, що за весь час його служби в НАБУ обов`язки керівника Головного підрозділу детективів виконував керівник Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_2 , а керівник Головного підрозділу детективів, який підписав службову записку від 30.08.2022 № 04/13647-02, зазначену в наказі про звільнення ОСОБА_1 з НАБУ, ОСОБА_3 , протягом усього часу служби ОСОБА_1 був відряджений до Головного управління розвідки Міністерства оборони України та повернувся з відрядження лише 29.08.2022, безпосередньо перед звільненням позивача зі служби. Тому позивачу незрозуміло, на підставі чого та у зв`язку з чим керівником Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_3 майже в перший робочий день після відрядження з Міністерства оборони України зроблено висновок про непроходження ОСОБА_1 випробовування в період іспитового строку, про що зазначено у його службовій записці, при тому, що жодних пояснень щодо обставин, викладених у цій службовій записці у позивача відібрано не було.
4.4. Поруч із цим позивач акцентував увагу на тому, що призначення його на посаду відбулося на початку березня 2022, що припало на початок збройної агресії російської федерації, збройні сили якої намагалися оточити та захопити м. Київ, а тому відразу після прийняття на службу до НАБУ, для здійснення повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, подолання збройної агресії рф, за власним бажанням був зарахований до спільної оперативно-бойової групи, створення якої регламентувалося спільним наказом НАБУ та Служби безпеки України від 07.03.2022 № 78/21, у складі якої перебував більше двох місяців до самого її розформування. На час призначення позивача на посаду НАБУ працювало не у звичному режимі, а було евакуйовано до м. Львова. Незастосування до позивача Програми підтримки новопризначених працівників, затвердженої наказом Директора НАБУ від 14.02.2020, поряд з евакуацією значної частини відділів та працівників НАБУ у м. Львів, за умови залишення позивача у м. Києві, вкрай ускладнило процес адаптації ОСОБА_1 як новопризначеного працівника до умов проходження служби у НАБУ у цих умовах.
4.5. На підставі наведеного позивач уважає, його звільнення з посади детектива та зі служби в НАБУ за підпунктом «і» пункту 64 (у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку) Положення № 114 є безпідставним та незаконним, таким, що грубо порушує його право на працю, а тому він підлягає поновленню на посаді із компенсацією середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого за правилами Постанови № 100.
Установлені судами фактичні обставини справи
5. Наказом Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-11 «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення» ОСОБА_1 прийнято на службу до НАБУ та призначено на посаду детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ, як такого, що пройшов за конкурсом, з іспитовим строком 6 місяців, з 04.03.2022.
6. За результатами проходження іспитового строку, старший детектив - керівник Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_4 , службовою запискою від 29.08.2022 № 04/13517-04, запропонував керівнику Головного підрозділу детективів ОСОБА_3 вважати детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_1 таким, що не пройшов випробування у період іспитового строку.
7. 29.08.2022 відбулася оперативна нарада під головуванням керівника Головного підрозділу детективів ОСОБА_3 , на якій були присутні заступник керівника Головного підрозділу детективів - керівник Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_2 , старший детектив - заступник керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Токарь Є.А. та детектив Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_1 , з приводу проходження випробування у період іспитового строку ОСОБА_1 , про що складено відповідний протокол.
8. За наслідками проведення оперативної наради, заслухавши думку присутніх, з метою зваженого та об`єктивного вирішення питання про проходження випробування ОСОБА_1 , керівник Головного підрозділу детективів ОСОБА_3 ухвалив рішення вирішити це питання із врахуванням результатів вивчення відділом організаційно-методичного забезпечення роботи Головного підрозділу детективів матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадження № 42022000000000309 від 18.02.2022, № 42021000000002636 від 17.12.2021 та № 42022000000000440 від 13.04.2022.
9. Відділом організаційно-методичного забезпечення роботи Головного підрозділу детективів проведено вивчення матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадження № 42022000000000309 від 18.02.2022, № 42021000000002636 від 17.12.2021 та № 42022000000000440 від 13.04.2022, яким встановлено, що стан досудового розслідування у наведених кримінальних провадженнях не в повній мірі відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, дотримання розумних строків, про що 30.08.2022 складено відповідні довідки.
10. За наслідками вивчення матеріалів досудового розслідування у наведених кримінальних провадженнях, заслухавши думку ОСОБА_1 та його безпосередніх керівників, керівник Головного підрозділу детективів ОСОБА_3 запропонував т.в.п. Директора НАБУ вважати ОСОБА_1 , таким, що не пройшов випробування в період іспитового строку.
11. Наказом т.в.п. Директора НАБУ від 31.08.2022 № 1148-Н «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено зі служби на посадах начальницького складу НАБУ детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_1 за підпунктом «і» пункту 64 Положення № 114 (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку), 02.09.2022. Підстава: службова записка керівника Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_3 від 30.08.2022 № 04/13647-02.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
12. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
12.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що питання прийняття, проходження та звільнення зі служби в НАБУ регулюються Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 у справі № 1698-VII (далі - Закон № 1698-VII) та Положенням № 114, норми яких є спеціальними по відношенню до норм КЗпП України.
12.2. Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач, звертаючись до НАБУ із заявою про допуск до участі у конкурсі на зайняття посади детектива, яка віднесена до начальницького складу, підтвердив факт ознайомлення із Порядком проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у НАБУ, затвердженого наказом Директора НАБУ від 31.05.2017 № 123-0, пунктом 5.7 якого передбачено, що конкурсна комісія може рекомендувати Директору НАБУ встановлення випробування (іспитового строку) з метою перевірки відповідності кандидата займаній посаді із зазначенням його строку (тривалості): для осіб начальницького складу - тривалістю до одного року, а у разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування (іспитового строку) вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади, суди попередніх інстанцій висновували, що позивач достеменно знав про можливість встановлення іспитового строку та правові наслідки незгоди з таким рішенням, однак не заперечив проти встановлення іспитового строку при призначенні та при проходженні служби в НАБУ, а у випадку незгоди позивача з рішенням про встановлення випробування, він взагалі не був би прийнятий на службу в НАБУ. Це означає, що позивач добровільно погодився на проходження служби в НАБУ на зазначених умовах та прийняв ці умови.
12.3. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зауважив, що сумніви щодо правомірності встановлення іспитового строку у позивача виникли лише після звільнення з посади у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовною заявою про оскарження наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П в частині встановлення іспитового строку 6 (шість) місяців, однак ухвалою суду першої інстанції від 24.10.2022 (пізніше залишену без змін постановою суду апеляційної інстанції від 15.05.2023), позовна заява в цій частині повернута позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а тому питання правомірності встановлення іспитового строку не є предметом спору у цій справі, а доводи позивача щодо цих обставин не входять до предмету доказування у справі.
12.4. У цьому зв`язку суди попередніх інстанцій уважали помилковими доводи позивача про те, що відповідач не попередив його за три дні про звільнення, як того вимагають приписи статті 28 КЗпП України, оскільки спеціальними у спірних правовідносинах є Закон № 1698-VII та Положення № 114, норми яких не встановлюють обов?язку роботодавця попередити працівника за три дні про звільнення через непроходження іспитового строку.
12.5. Щодо суті правовідносин суди обох інстанцій дійшли висновку, що матеріалами справи підтверджується факт звільнення позивача зі служби у НАБУ за наявності фактичних (непроходження випробування в період іспитового строку) та правових (підпункт «і» пункту 64 Положення № 114) підстав для цього, а оскаржуваний наказ про звільнення позивача з посади прийнятий відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства є правомірним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування цього наказу, а також похідних від цієї позовної вимоги позовних вимог про поновлення на посаді та про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу
12.6. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що питання відповідності особи займаній посаді є правом керівника державного органу, який приймає таке рішення за наслідками роботи в період строку випробування, а працівник у цей період повинен виконувати покладені на нього обов`язки, при цьому чинним законодавством не передбачений обов`язок складення плану та звіту проходження випробування працівником в період іспитового строку, а відсутність дисциплінарних стягнень та зауважень до роботи, жодним чином не спростовує фактів, викладених у службовій записці керівника Головного підрозділу детективів НАБУ Калужинського А.В. від 30.08.2022 № 04/13647-02, які слугували підставою для висновку про непроходження іспитового строку та які позивач у позовній заяві жодним чином не спростував та не заперечив їх існування.
12.7. За оцінкою судів обох інстанцій у службовій записці керівника Головного підрозділу детективів НАБУ Калужинського А.В. від 30.08.2022 № 04/13647-02, яка слугувала підставою для звільнення, деталізовано факти, що підтверджують вищенаведені обставини, та які у сукупності підтверджують невідповідність позивача займаній посаді та виконуваній роботі, свідчать про відсутність у нього особистих, ділових та професійних якостей, необхідних для ефективного виконання обов`язків детектива. При цьому ця службова записка ґрунтувалася на результатах вивчення матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадження № 42022000000000309 від 18.02.2022, № 42021000000002636 від 17.12.2021 та № 42022000000000440 від 13.04.2022, службовій записці старшого детектива - керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_4 від 29.08.2022 № 04/13517-04, а також інформації, що була отримана під час оперативної наради від 29.08.2022, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 , за час проходження іспитового строку, не організував належного досудового розслідування у тих кримінальних провадження, де його було визначено старшим слідчої групи; не продемонстрував достатньої фаховості, ефективності, сумлінності та ініціативності під час виконання службових завдань: незважаючи на значний досвід роботи у правоохоронних органах, у складених документах допускав недбалість, низьку якість та невідповідність чинному законодавству, що призвело до того, що окремі підготовлені ним документи потребували значного доопрацювання та створили ризики втрати доказів у кримінальному провадженні; за час іспитового строку не проявляв належним чином ініціативу та наполегливість, не виявив схильності до роботи в команді; не продемонстрував належної ініціативи у виявленні кримінальних правопорушень, підслідних НАБУ.
12.8. Відхиляючи доводи  ОСОБА_1 про те, що керівник Головного підрозділу детективів НАБУ Калужинський А.В. не міг прийняти об`єктивного рішення щодо проходження його випробування в період іспитового строку у перший робочий день після прибуття з відрядження, а від ОСОБА_1 не було відібрано пояснень, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що вказане повністю спростовується протоколом оперативної наради від 29.08.2022, під час якої було заслухано думку ОСОБА_1 з приводу висловлених зауважень, а також позицію його безпосередніх керівників. У цьому ж зв`язку суди попередніх інстанцій також урахували, що з метою об`єктивного вирішення питання про проходженні випробування ОСОБА_1 , керівник Головного підрозділу детективів доручив провести вивчення матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадження № 42022000000000309 від 18.02.2022, № 42021000000002636 від 17.12.2021 та № 42022000000000440 від 13.04.2022, та лише після отримання довідок про проведення такого вивчення було прийнято рішення про непроходження випробування позивачем в період іспитового строку.
12.9. Відхиляючи доводи ОСОБА_1 про те, що НАБУ працювало не у штатному режимі, а позивач впродовж 2 місяців, з моменту вступу на службу в НАБУ, брав участь у Спільній оперативно-бойовій групі Служби безпеки України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, висновував, що ці доводи не стосуються предмету оцінки, оскільки службова записка від 30.08.2022 № 04/13647-02 ґрунтувалася на оцінці фактів, які мали місце протягом травня-серпня 2022 року.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
13. Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, а справу передати на новий судовий розгляд.
13.1. Ця касаційна скарга подана з підстав, визначених у пунктах 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
13.2. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України ОСОБА_1 посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів частини 6 статті 10 Закону № 1698-VII у взаємозв`язку зі статтею 26 КЗпП України, пунктом 3 розділу І Положення № 114 та підпунктом 1.11.2 пункту 1.11 Наказу МВС «Про організацію початкової підготовки працівників органів внутрішніх справ України» від 24.04.2009 № 177.
13.3. Касатор наполягав на тому, що Закон № 1698-VII не містить вимог щодо встановлення випробування при прийнятті на службу в НАБУ, а тому, на переконання касатора, у цьому випадку застосуванню підлягають положення частини третьої статті 26 КЗпП України, приписи якої прямо забороняють встановлення випробовувального терміну при прийнятті на роботу, зокрема, за обставин, які мають місце у ситуації позивача, а саме щодо внутрішньо переміщених осіб, переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади та осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби. Отже, у контексті застосування частини 3 статті 26 КЗпП України у подібних правовідносинах касатор просив Суд відповісти на питання, чи міг відповідач звільнити позивача, якщо до нього вказаною нормою закону заборонено встановлювати випробування. 
13.4. Скаржник також підкреслив, що згідно з частинами шостою та сьомою статті 10 Закону №1698-VII на осіб начальницького складу НАБУ поширюється положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, а трудові відносини працівників НАБУ регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На цій підставі скаржник стверджував, що відповідно до пункту 3 розділу І Положення №114 під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року, а особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються Міністерством внутрішніх справ України (далі - МВС) з відсиланням до єдиного нормативного акту, який регулює дані правовідносини - Наказу МВС «Про організацію початкової підготовки працівників органів внутрішніх справ України» від 24.04.2009 № 177 (далі - Наказ МВС № 177), відповідно до підпункту 1.11.2 пункту 1.11 якого іспитовий строк не встановлюється особам, які, серед іншого, повторно прийняті або поновлені на службі в органах внутрішніх справ у разі незаконного їх звільнення.
13.5. У взаємозв`язку з вищевикладеним скаржник наголосив на тому, що послідовно доводив суду про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Положення № 114 та підпункту 1.11.2 пункту 1.11 Наказу МВС № 177, однак суди вирішили цю справу без надання пояснень щодо доцільності застосування до спірних правовідносин вище вказаних нормативних актів, застосування яких прямо передбачено Законом № 1698-VII, чим створили для касатора ситуацію правової невизначеності.
13.6. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що в оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій, застосували нерелевантні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.03.2020 у справі № 809/1157/17 у неподібних правовідносинах, натомість не застосували релевантні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.01.2020 у справі №803/1304/15-а, у якій Суд застосовував спеціальні нормативні акти у подібних правовідносинах (частина шоста статті 10 Закону № 1698-VII, Положення № 114, Наказ МВС від 24.04.2009 № 177), у межах якої суди всіх інстанцій, включаючи Верховний Суд, застосували до спірних правовідносин дію положення Наказу МВС, зокрема підпункт 1.11.2 пункту 1.11 цього Наказу.
13.7. Отже, на переконання касатора, його не можна було звільняти у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку за підпунктом «і» пункту 64 Положення № 114 у зв`язку з тим, що в силу частини шостої статті 10 Закону № 1698-VII, пункту 3 розділу 1 Положення № 114, підпункту 1.11.2 пункту 1.11 Наказу МВС № 177 він не підлягав призначенню на посаду з випробуванням іспитового строку, оскільки вже проходив службу у правоохоронному органі, про що відповідачу було відомо з послужного списку та виданого ним же наказу від 03.03.2022 № 12-П.
13.8. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з положеннями частини другої статті 353 КАС України, касатор виділив пункт 1 (суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу) та пункт 4 (суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів) частини другої статті 353 КАС України, пославшись на порушення судами попередніх інстанцій указаних норм процесуального права, а саме:
- не встановлено, чи потрапляє позивач до категорії осіб (і якщо так, то з яких підстав), щодо яких в силу статті 26 КЗпП України не встановлюється випробування;
- виходячи з вищевикладеного, не встановлено, що позивач вже проходив службу у правоохоронних органах (з 2016 по 2019 у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (як військовослужбовець на посаді прокурора) і призначався на посаду не вперше, тобто не надано оцінку наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 », послужному списку;
- не досліджено, чи правомірно звільнено позивача на підставі доповідної записки;
- не встановлено характеру правовідносин, що склались між позивачем і відповідачем.
13.9. Неправильне встановлення обставин справи, на переконання касатора, призвело до того, що суди попередніх інстанцій застосували норми права, які не підлягали застосуванню, та не застосували ті норми, які підлягали застосуванню. 
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2023 відкрито касаційне провадження № К/990/35033/23 за цією касаційною скаргою.
15. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 26.12.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами на підставі статті 340 КАС України.
Позиція інших учасників справи
16. Не погодившись із доводами касаційної скарги, НАБУ направило Суду письмовий відзив, за змістом якого просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
16.1. НАБУ наполягало на відсутності підстав для касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України через неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування підпункту 1.11.2 пункту 1.11 Наказу МВС № 177, викладеного у постанові від 23.01.2020 у справі № 803/1304/15-а, оскільки: 
по-перше, суди першої та апеляційної інстанцій не досліджували доводи позивача щодо неправомірності встановлення йому іспитового строку, як і не надавали оцінки наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П у частині встановлення іспитового строку, адже це питання не є предметом спору та не входить до предмету доказування у цій справі, у зв`язку тим, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023 (не оскарженої в касаційному порядку), позовну заяву у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П стосовно встановлення іспитового строку 6 місяців, повернуто позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду;
по-друге, правовідносини у справі № 803/1304/15-а, на застосуванні висновків Верховного Суду у якій наполягав ОСОБА_1 , не є подібними до обставин цієї справи [№ 520/8159/22], оскільки у справі № 803/1304/15-а вирішувався спір за позовом колишнього працівника міліції до ГУ МВС в Луганській області про звільнення зі служби в міліції у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку і жодним чином не враховував особливостей проходження служби осіб начальницького складу в НАБУ;
по-третє, служба в органах внутрішніх справ та служба особами начальницького складу в НАБУ має різну природу та різне правове регулювання, в той час як ні Закон № 1698-VII, ні Положення № 114 не містять норм, які б поширювали дію Наказу МВС № 177 на осіб начальницького складу НАБУ, а будь-які інші нормативно-правові акти МВС України, окрім тих, які прямо передбачені в Законі № 1698-VII, не можуть бути застосовними до правовідносин, пов`язаних із проходженням служби особами начальницького складу НАБУ.
16.2. За наведених обставин, на переконання відповідача, ОСОБА_1 помилково визначив як підставу касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, зокрема частину шосту статті 10 Закону № 1698-VII, врахувавши особливості проходження служби особами начальницького складу НАБУ, а тому касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, належить закрити. 
16.3. Також НАБУ вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 26 КЗпП України, пункту 3 розділу І Положення № 114, підпункту 1.11.2 пункту 11.1 Наказу МВС № 177) повторно наголошуючи на тому, що у контексті спірних правовідносин питання про встановлення позивачу іспитового строку жодним чином не пов`язано із оскаржуваними судовими рішеннями. 
16.4. Так, відповідач підкреслив, що, звертаючись до НАБУ із заявою про допуск до участі у конкурсі на зайняття посади детектива, ОСОБА_1 підтвердив факт ознайомлення із Порядком проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у НАБУ, затвердженого наказом Директора НАБУ від 31.05.2017 № 123-О (далі - Порядок проведення відкритого конкурсу), пунктом 5.7 якого передбачено, що конкурсна комісія може рекомендувати Директору НАБУ встановлення випробування (іспитового строку) з метою перевірки відповідності кандидата займаній посаді із зазначенням його строку (тривалості): для осіб начальницького складу - тривалістю до одного року. У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування (іспитового строку) вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади.
16.5. Отже, позивачу було достеменно відомо про можливість встановлення іспитового строку та правові наслідки незгоди з таким рішенням. Разом з тим позивач не висловлював заперечень проти встановлення йому іспитового строку ані під час призначення на посаду, ані у процесі проходження служби в НАБУ, що свідчить про його добровільне волевиявлення на проходження служби в НАБУ на зазначених умовах та їх прийняття. Водночас сумніви щодо правомірності встановлення іспитового строку у позивача виникли лише після звільнення з посади у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовною заявою про оскарження наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 №12-П у цій частині, однак ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023 (не оскарженої в касаційному порядку), позовну заяву у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П стосовно встановлення іспитового строку 6 місяців, повернуто позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
16.6. За доводами НАБУ Законом № 1698-VII прямо передбачено, що питання проходження служби осіб начальницького складу НАБУ регулюється, зокрема, нормами Положення № 114, пункт 3 якого передбачає можливість встановлення для зазначеної категорії осіб іспитового строку тривалістю до одного року. Будь-які інші нормативно-правові акти МВС, окрім тих, які прямо передбачені у Законі № 1698-VII, на переконання НАБУ, не можуть бути застосовними до правовідносин, пов`язаних із проходженням служби особами начальницького складу НАБУ, в тому числі Наказ МВС № 177, який поширює свою дію саме на працівників органів внутрішніх справ. При цьому ані Закон № 1698-VII, ані Положення № 114 не містять норм, які б поширювали дію Наказу № 177 на осіб начальницького складу НАБУ.
16.7. НАБУ наполягало на тому, що норми статті 26 КЗпП України щодо встановлення випробування працівникам, на які посилається позивач, не є застосовними у спірних правовідносинах, оскільки це питання врегульовано нормами Закону № 1698-VII та Положення № 114, які є спеціальними.
16.8. Встановлення іспитового строку особам начальницького складу НАБУ при прийнятті на службу, за доводами відповідача, належить до дискреційних повноважень Директора НАБУ та не суперечить нормам законодавства про працю. Своєю чергою Положення № 114 не містить обмежень чи заборон щодо застосування іспитового строку для осіб, які мають досвід роботи у правоохоронних органах та приймаються на посади осіб начальницького складу НАБУ, а аргументи ОСОБА_1 про відсутність нормативно-правового акту, який би регулював особливості встановлення та проходження іспитового строку в НАБУ, не спростовують права Директора НАБУ приймати рішення щодо встановлення іспитового строку особам начальницького складу НАБУ на підставі приписів Положення № 114 та Порядку проведення відкритого конкурсу. 
16.9. Підсумовуючи викладене, НАБУ вважає, що наведені позивачем підстави касаційного оскарження є неналежними, жодним чином не охоплюються оскаржуваними судовими рішеннями та в цілому зводяться до переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки.
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
17. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
18. Спір у цій справі виник у зв`язку із звільненням детектива НАБУ з посади та зі служби в НАБУ за підпунктом «і» пункту 64 (у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку) Положення № 114.
19. Верховний Суд, вирішуючи питання обґрунтованості касаційної скарги, виходить з такого.
20. Правові основи організації та діяльності НАБУ визначаються Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 у справі № 1698-VII (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1698-VII).
21. Статтею 1 Закону № 1698-VII визначено статус НАБУ, відповідно до частини першої якої НАБУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.
22. НАБУ утворюється і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону (частина третя статті 1 Закону № 1698-VII). Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1698-VII у разі колізій між нормами цього Закону та інших законів і нормативно- правових актів, застосовуються норми цього Закону.
23. Частиною першою статті 10 Закону № 1698-VII до працівників НАБУ належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб начальницького складу, державних службовців та інших працівників, які працюють за трудовими договорами в Національному бюро. 
24. Особами начальницького складу є працівники підрозділів швидкого реагування, захисту учасників кримінального судочинства та забезпечення безпеки працівників відповідно до цього Закону, оперативно-технічних підрозділів та підрозділів детективів НАБУ.
25. На осіб начальницького складу НАБУ поширюється положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (частина шоста статті 10 Закону № 1698-VII).
26. Таким положенням до цього часу є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (із змінами) (у редакції, чинній на момент проходження позивачем конкурсу, далі - Положення № 114). За змістом цього Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. 
27. Частиною п`ятою статті 10 Закону № 1698-VII на службу до НАБУ приймаються на конкурсній, добровільній, контрактній основі громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги до професійної придатності визначаються Директором НАБУ. Призначення на посади у НАБУ здійснюється виключно за результатами відкритого (крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті) конкурсу, що проводиться в порядку, визначеному Директором НАБУ […].
28. Верховний Суд послідовно дотримується позиції, відповідно до якої під час розгляду справ, пов`язаних з прийняттям, проходженням та звільненням осіб з публічної служби, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство застосовується лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.
29. Питання прийняття на службу в НАБУ осіб начальницького складу визначаються спеціальними нормами - Закону № 1698-VII та Положення № 114, які покладають на вказаних осіб додаткові обов`язки та відповідальність.
30. Отже, норми статті 26 КЗпП України щодо встановлення випробування при прийнятті на роботу працівників, на які посилається касатор у касаційній скарзі, не є застосовними при прийнятті на службу осіб начальницького складу НАБУ.
31. Наказом Директора НАБУ від 31.05.2017 № 123-О затверджено Положення проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України (який дія на час проходження конкурсу позивачем, далі - Положення № 123-О).
32. Пунктом 5.7. Розділу 5 Положення № 123-О визначено, що конкурсна комісія може рекомендувати Директору Національного бюро встановлення випробування (іспитового строку) з метою перевірки відповідності кандидата займаній посаді із зазначенням його строку (тривалості): на посаду державної служби строком до шести місяців; для осіб начальницького складу тривалістю до одного року. 
32.1. У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування (іспитового строку) вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади. У такому випадку може застосовуватися відкладене право другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття посади, якщо такий визначений.
33. Пунктом 3 Положення 114 передбачено, що під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року.
34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення стажу роботи (служби) та грошове забезпечення ОСОБА_1 » прийнято на службу до НАБУ та призначено на посаду детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ, як такого, що пройшов за конкурсом, з іспитовим строком 6 місяців.
35. Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про можливість встановлення іспитового строку та правові наслідки незгоди із таким рішенням. Умова про іспитовий строк у ситуації позивача була внесена до наказу про призначення останнього на посаду, з яким він був ознайомлений. Своєю чергою, ОСОБА_1 не висловлював заперечень проти встановлення йому іспитового строку ані під час призначення на посаду, ані у процесі проходження служби в НАБУ, що свідчить про його добровільне волевиявлення на проходження служби в НАБУ на зазначених умовах та їх прийняття.
36. У цьому взаємозв`язку апеляційний суд слушно зауважив, що сумнів у правомірності встановлення ОСОБА_1 іспитового строку при прийнятті на службу в НАБУ виник у нього лише після звільнення з посади, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовною заявою про оскарження наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 №12-П (в частині встановлення іспитового строку 6 місяців) одночасно з оскарженням наказу Директора НАБУ від 31.08.2022 № 1148-Н про його звільнення з посади та зі служби в НАБУ за підпунктом «і» пункту 64 (у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку) Положення № 114. Однак, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023 (не оскарженою в касаційному порядку), позовну заяву у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 № 12-П стосовно встановлення іспитового строку 6 місяців повернуто позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
37. Таким чином оцінка наказу Директора НАБУ від 03.03.2022 №12-П (в частині встановлення іспитового строку 6 місяців) та доводам ОСОБА_1 в частині незгоди з цим наказом не надавалася ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції та, відповідно, не може бути надана судом касаційної інстанції. 
38. В адміністративному суді касаційної інстанції не приймаються та не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції (частина 4 статті 341 КАС України).
39. За доводами касаційної скарги скаржник наполягав на тому, що відповідно до пункту 3 розділу І Положення № 114 під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року, а особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС з відсиланням до єдиного нормативного акту, який регулює дані правовідносини - Наказу МВС № 177, відповідно до підпункту 1.11.2 пункту 1.11 якого іспитовий строк не встановлюється особам, які, серед іншого, повторно прийняті або поновлені на службі в органах внутрішніх справ у разі незаконного їх звільнення.
40. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування приписів Положення № 114 та підпункту 1.11.2 пункту 1.11 Наказу МВС № 177, викладених у постанові від 23.01.2020 у справі № 803/1304/15-а, Суд виходить із такого.
41. Умовою перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
42. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 констатувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо оцінки подібності правовідносин на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Тож, суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.
43. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
44. Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).
45. Суд зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
46. Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виник спір у зазначеній скаржником справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, Суд враховує таке. 
47. Так, у справі № 803/1304/15-а спірні правовідносини між позивачем (колишнім працівником органів внутрішніх справ) та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області виникли щодо звільнення особи зі служби в міліції за підпунктом «і» пункту 64 (у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку) Положення № 114 та врегульовувалися такими нормативно-правовими актами:
(І) Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 7 якого установлено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції;
(ІІ) Положенням № 114 (у відповідній редакції), пунктом 3 якого під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.
(ІІІ) Положенням про організацію початкової підготовки (спеціалізації) працівників органів внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС від 24.04.2009 № 177, пунктом 1.11 якого передбачено, що іспитовий строк не встановлюється особам, які є курсантами вищих навчальних закладів МВС; повторно прийняті або поновлені на службі в органах внутрішніх справ у разі незаконного їх звільнення; переведені в установленому чинним законодавством порядку для проходження служби в органах внутрішніх справ з інших правоохоронних органів, якщо вони проходили початкову підготовку за попереднім місцем служби.
48. На підставі аналізу мети та особливостей несення служби в органах внутрішніх справ особами, прийнятими на службу з установленням іспитового строку, Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що випробування, як засіб перевірки відповідності особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ займаній посаді, не застосовується до осіб, які повторно прийняті на службу, або поновлені на службі у випадку їх незаконного звільнення (пункт 1.11 Наказу МВС № 177).
49. Отже, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставин у вказаній справі, відповідно до яких позивача на службу до органів внутрішніх справ було прийнято повторно, Верховний Суд у справі № 803/1304/15-а погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що ГУ МВС Луганської області не мало правових підстав встановлювати позивачеві іспитовий строк і не могло звільнити позивача у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку.
50. На відміну від справи № 803/1304/15-а у справі, що розглядається [520/8159/22], спір виник у зв`язку із звільненням детектива НАБУ, що мав спеціальне звання особи начальницького складу, з посади та зі служби в НАБУ за підпунктом «і» пункту 64 (у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку) Положення №114.
51. НАБУ є незалежним центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, а питання прийняття на службу в НАБУ осіб начальницького складу, проходження ними служби та звільнення зі служби на момент призначення ОСОБА_1 на посаду детектива НАБУ за конкурсом визначалися спеціальними нормами Закону № 1698-VII, Положення № 114 та Положення № 123-О.
52. Служба в органах внутрішніх справ та служба особами начальницького складу в НАБУ має різну природу та різне правове регулювання, водночас приписи Закону № 1698-VII та Положення № 114 не містять норм, які б поширювали дію Наказу МВС № 177 на осіб начальницького складу НАБУ.
53. Міністерство внутрішніх справ не має повноважень визначати особливості проходження особами начальницького складу служби в НАБУ, натомість Законом № 1698-VII такі повноваження надані Директору НАБУ. Наведене дозволяє дійти висновку, що Наказ МВС № 177 не регулює особливостей проходження служби осіб начальницького складу в НАБУ.
54. Узагальнюючи викладене, Суд констатує, що у справі, яка переглядається, та у наведеній скаржником справі [803/1304/15-а] відмінними є склад учасників справи, зміст позовних вимог, фактичні обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права.
55. Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги в частині посилань на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у вищевказаних справах, оскільки вони не можуть слугувати прикладом (не)правильного застосування норм матеріального права через неподібність правовідносин.
56. Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі № 803/1304/15-а не викладав висновків щодо поширення дії Наказу МВС № 177 на особливості проходження служби осіб начальницького складу в НАБУ, а тому доводи касаційної скарги в частині неврахування судами попередніх інстанцій при вирішенні цієї справи висновків Верховного Суду у справі № 803/1304/15-а є безпідставними.
57. Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
58. Доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосуванням, судами тощо, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, у тому числі й стосовно наданих доказів, що вочевидь не може бути самостійною підставою для оскарження судових рішень відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
59. Суд повторює, що до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
60. З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
61. Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, варто зауважити, що за змістом пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 - 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
62. Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, вказане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
63. Враховуючи висновки Суду щодо необґрунтованості доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, які наводилися у тісному взаємозв`язку з пунктами 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України.
64. Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.
65. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
66. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
67. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення судів попередніх інстанцій відсутні.
68. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
69. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині- без змін.
70. З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв?язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 359, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 520/8159/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов