Справа № 461/2173/25 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д 
Провадження № 22-ц/811/2136/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри 
при секретарі: Л.М. Чиж 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського», за участю третьої особи директора комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» Зьомка Романа Петровича про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського», в якому просив визнати його звільнення з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі у Комунальному закладі «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» на посаді викладача школи; наказ директора Львівської художньої школи ім. О. Новаківського № 14 від 21.02.2025 року «Про звільнення з посади викладача школи» визнати незаконним та скасувати; cтягнути з відповідача на його користь середній заробіток на посаді викладача школи за весь час вимушеного прогулу до моменту ухвалення рішення по суті; cтягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000 грн 00 коп.; cудові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову покликався на те, що з 01.09.2016 року він працював на посаді викладача школи «Львівська художня школа ім. О. Новаківського». Наказом від 21.02.2025 року його було звільнено зі займаної посади у зв`язку з прогулами без поважних причин. В основу оскаржуваного наказу про звільнення відповідачем покладено відповідні акти його відсутності на роботі, доповідні записки завуча школи, акт відмови від пояснень, пояснювальну записку, протокол засідання профспілкового комітету. Зазначив, що оспорюваний наказ про його звільнення є незаконним та таким, що порушує його права, оскільки такий відповідачем винесено безпідставно та з порушенням установленого порядку розірвання трудового договору. При цьому, покликання комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» на відсутність його на роботі по днях тижня, які припадають на середу, є безпідставними, оскільки згідно з розкладом занять (з яким його ознайомлено під підпис) середа є методичним днем, а тому відсутність на роботі у цей день не може вважатись прогулом. Крім того, кількість відпрацьованих ним днів, за виключенням середи, та проведених занять відповідає визначеному педагогічному навантаженню. Зазначена у доповідних записках підстава його звільнення, а саме неявка на нараду для ознайомлення з положеннями конкурсу «Вчителі, що надихають», участь у якій не входить у посадові обов`язки викладача, не може вважатися невиконанням трудових обов`язків. Крім того, відсутні письмові доручення адміністрації закладу на виконання таких обов`язків. Із посадовими обов`язками, які були прийняті відповідно до протоколу педагогічної наради від 28.12.2023 року, його ознайомлено не було. Також зазначив про незаконність прийнятого на засіданні профспілкового комітету школи рішення № 7 від 17 лютого 2025 року, який дав згоду на його звільнення, зіславшись на те, що засідання профспілкового комітету відбулося у неповноважному складі за участі лише трьох його членів.
Унаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Постійні хвилювання про необхідність матеріально себе забезпечувати тримали його в постійній нервовій та психологічній напрузі. Після звільнення він тривалий час перебував у важкому моральному і психологічному стані, оскільки робота була основним джерелом його доходу. Крім того, діями роботодавця нанесено шкоду його діловій репутації як викладача, зокрема він змушений пояснювати учням та їхнім батькам свою відсутність на заняттях, а також безпідставність звільнення з роботи, почуваючи себе при цьому, принижено та некомфортно. Зауважив, що всі ці події відбувалися в період великої втрати в його житті - смерті батька.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
У апеляційній скарзі зазначив, що постановляючи оскаржуване рішення, суд не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які свідчать про відсутність передбачених законом підстав для його звільнення. Так, відповідно до встановленого йому графіку роботи він працював у понеділок від 16.00 год. до 19.55 год., у вівторок від 14.45 год. до 18.40 год., у четвер від 14.45 год. до 18.40 год.; у п`ятницю від 16.00 год. до 17.30 год., що підтверджується довідкою №91 від 04.09.2024 року, підписаною директором навчального закладу, та розкладом занять, затвердженим заступником директора з навчальної роботи від 19.09.2024 року, згідно якого середа - методичний день. Зазначений графік його роботи є чинним, оскільки з іншими графіками роботи чи розкладом занять на період робот з 2024 по 2025 роки його ознайомлено не було. Відтак, вважає безпідставним покликання відповідача на його відсутність на роботі по днях тижня, які припадають на середу, а саме 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року та 12.02.2025 року, що вбачається з календаря на 2025 рік, а його звільнення за прогули без поважних причин - суб`єктивним ставленням роботодавця до нього. Відповідно до графіку робочого часу на червень 2023-2024 визначеними годинами його роботи є з 11.00 год. до 14.00 год. Кількість робочих днів, за виключенням середи, відповідає визначеному педагогічному навантаженню (72 год.), що вбачається з тарифікаційного списку 2024-2025, з яким його не ознайомлено. Зазначає, що такий вид стягнення як звільнення застосовано до нього всупереч вимог пункту 3.6.9. розділу 3 Статуту Львівської художньої школи імені Олекси Новаківського без розгляду педагогічною радою школи питання щодо притягнення його до відповідальності за невиконання обов`язків.
З урахуванням викладених обставин, вважає безпідставним та необгрунтованим висновок суду про відсутність підстав для задоволення пред`явлених ним позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити.
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.
Директор комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» ОСОБА_3 та його представник Лука Т.М. проти скарги заперечили.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. 
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).  
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Таким чином, у п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.
Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.
Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати усі надані суду докази.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.
Оцінка причин порушення трудової дисципліни (в т. ч. вчинення прогулу) як поважних може здійснюватися як безпосередньо власником або уповноваженим ним органом, так і органом, до якого здійснюється оскарження накладення дисциплінарного стягнення (комісією по трудових спорах, судом).
Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави абонезаконного переведення на іншу роботу.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Встановлено, що наказом директора Львівської дитячої художньої школи ім. О. Новаківського №51 від 31.08.2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача у закладі позашкільної освіти сфери культури з випробувальним терміном один місяць.
Згідно наказу директора Львівської дитячої художньої школи ім. О. Новаківського №61 від 03.10.2016 року у зв`язку з закінченням випробувального терміну ОСОБА_1 з 01.10.2016 року переведено на посаду викладача на постійно. 
Ухвалою Львівської міської ради № 4721 від 11.03.2019 року Львівську дитячу художню школа ім. О. Новаківського» було перейменовано на «Львівська художня школа ім. О. Новаківського». 
Протоколом педагогічної наради від 28.12.2023 року визначено посадові обов`язки викладачів ЛХШ ім. О. Новаківського, яким заборонено змінювати на свій розсуд розклад занять і графіки роботи; продовжувати або скорочувати тривалість занять і перерву між ними; передоручати виконання трудових обов`язків; під час уроків робити викладачам зауваження стосовно їх роботи; батькам і іншим особам бути присутніми на уроках без дозволу директора школи або його заступника по навчальній роботі.
Наказом директора ЛХШ ім. О. Новаківського № 61А від 27.06.2024 року викладачу школи ОСОБА_1 за незадовільне виконання своїх посадових обов`язків та не відповідність професійному стандарту «Викладач мистецької школи» (скарги та заяви батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) було оголошено догану.
Наказом директора Львівської художньої школи ім. О. Новаківського №72А «Про затвердження тарифікаційного списку на 2024-2025 навчальний рік» від 30.08.2024 року ОСОБА_1 затверджено обсяг педагогічного навантаження на 2024-2025 роки станом на 01.09.2024 року в сумі 72 годин, що становить одну педагогічну ставку. 
Відповідно до довідки директора Львівської художньої школи ім. О. Новаківського від 04.09.2024 року № 91 ОСОБА_1 працював у зазначеному закладі позашкільної освіти на посаді викладача з наступним графіком: понеділок 16:00-19:55, вівторок 14:15-18:40, четвер 14:45-18:40, п`ятниця: 16:00-17:30.
Згідно розкладу занять педагогічного працівника ОСОБА_1 , затвердженого 19.09.2024 року директором з навчальної роботи, середу визначено методичним днем. Вихідні дні - субота, неділя. Тижневе навантаження становить 5 молодших годин, 13 старших годин.
Відповідно до табелю явки на роботу викладачів ЛХШ ім. О. Новаківського, наданим позивачем, за січень 2025 року зафіксовано, що ОСОБА_1 мав педагогічне навантаження 72 год.
Згідно протоколу № 1 загальних зборів трудового колективу ЛХШ ім. О. Новаківсього від 28.01.2025 року було підтримано пропозицію голови загальних зборів трудового колективу Радь І.П. про те, що ОСОБА_1 не має права перебувати у педагогічному колективі у зв`язку зі своєю поведінкою.
Пунктами 3.1-3.2 Положення про методичний день вчителя від 28 січня 2025 року, затвердженого педагогічною радою ЛХШ ім. О. Новаківського, передбачено, що у методичний день викладач займається самоосвітою: вивченням законодавчих актів та нормативних документів з питань освіти та виховання; роботою з тематичного планування з проблем навчального закладу; оволодінням конкретними педагогічними технологами, адаптацією їх до власної системи роботи; вивченням передового педагогічного досвіду; ознайомленням із новинками науково-педагогічної літератури; розробкою методичних матеріалів зі свого предмета (фондів); виставковою діяльністю; відвідуванням відкритих уроків та переглядів.
Педагогічні працівники навчального закладу подають заступнику директора з навчальної роботи орієнтовний план розробки методичних матеріалів з тем самоосвіти (погоджені з предметним методичним об`єднанням).
Пунктом 3.3. Положення встановлено обов`язками викладача у методичний день, а саме бути присутньому з 12 год. по 20 год. на робочому місці чи брати участь у роботі всіх громадських заходів спланованих у навчальному закладі та поза ним; за необхідності заміняти викладачів, які хворіють; бути на чергуванні в навчальному закладі разом зі своїм класом. При цьому, методичний день не є для викладача додатковим вихідним днем.
Відповідно до актів від 22.01.2025, від 29.01.2025, від 05.02.2025, складених директором школи Зьомком Р.П. у присутності 4-ьох викладачів, ОСОБА_1 був відсутній на роботі у зазначені дні з 15 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв.
Згідно доповідної записки завуча ЛХШ ім. О. Новаківського від 06.02.2025 року ОСОБА_1 у свої методичні дні 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року, незважаючи на письмові нагадування, не з`явився на роботі. Про свою методичну роботу не звітував, не приймав жодної участі по оформленню та підготовці виставок, самоізолювався від позашкільної роботи. Повністю ігнорував його прохання, мотивуючи тим, що йому недоплачують заробітну плату з вересня 2022 року.
У письмових поясненнях ОСОБА_7 від 10.02.2025 року, адресованих директору ЛХШ ім. О. Новаківського, позивач зазначив, що 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року є методичними днями, вихідними, а тому пропусків немає. Просив здійснити перерахунок зарплати за період з 01.09.2022 року по 01.02.2025 року.
Як убачається з листа директора школи Зьомка Р.П. від 13.02.2025 року, ОСОБА_1 зобов`язано надати письмове пояснення у строк до 14.02.2025 року про його відсутність на робочому місці 12.02.2025 року, однак такі останнім надано не було.
Згідно витягу з протоколу первинної профспілкової організації Львівської художньої школи ім. О. Новаківського від 26 квітня 2024 року (протокол №1), членами профспілкового комітету було обрано трьох осіб: Мідянець Ірину Григорівну - голова профспілкового комітету, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Відповідно до повідомлення від 13.02.2025 року вих. № 17, складеного головою профспілкового комітету ЛХШ ім. О. Новаківського, ОСОБА_1 запрошено на засідання профкому школи 14.02.2025 року о 14 год. 00 хв. для слухання пояснень стосовно відсутності на роботі.
Із зазначеним повідомленням ОСОБА_1 ознайомився 13.02.2025 року, що підтверджується його особистим підписом.
Згідно акту від 14.02.2025 року, складеного директором школи Зьомком Р.П. у присутності 4-ьох викладачів, ОСОБА_1 , був відсутній на роботі 14.02.2025 року з 13 год. 30 хв. по 14 год. 45 хв. для ознайомлення з програмою «Педагоги, які надихають».
Відповідно до повідомлення від 17.02.2025 року за вих. № 18, складеного головою профспілкового комітету ЛХШ ім. О. Новаківського, ОСОБА_1 запрошено на засідання профкому школи 17.02.2025 року о 14 год. 00 хв. для слухання пояснень стосовно відсутності на роботі.
Згідно акту від 17.02.2025 року, складеного головою профспілкового комітету ЛХШ ім. О. Новаківського, у присутності членів профкому та директора школи, ОСОБА_1 , був відсутній 17.02.2025 року на засіданні профспілкового комітету о 14 год. 00 хв.
Протоколом засідання профспілкового комітету № 7 від 17.02.2025 року зафіксовано, що у засіданні брали участь ОСОБА_10 - голова профкому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 - члени профкому, ОСОБА_3 - директор школи. Порядком денним засідання був повторний розгляд подання директора школи ОСОБА_3 на надання згоди на звільнення ОСОБА_1 . За результатами його розгляду одноголосно прийнято рішення щодо надання директору школи ОСОБА_3 згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.
Наказом директора Львівської художньої школи ім. О. Новаківського №14 від 21.02.2025 року ОСОБА_1 звільнено з 21.02.2025 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 
Зазначеним наказом встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року. Підставами видання наказу є акти відсутності на роботі від 22.01.2025, від 29.01.2025, від 05.02.2025, від 12.02.2025, доповідні записки завуча школи від 06.02.2025 та від 14.02.2025, акт відмови від пояснень від 13.02.2025, пояснювальну записку від 10.02.2025, протокол засідання профспілкового комітету №7 від 17.02.2025.
З наказом про звільнення ОСОБА_1 було ознайомлено 21.02.2025 року, що підтверджується його особистим підписом.
Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, ОСОБА_1 посилався на незаконність його звільнення у зв`язку з відсутністю підстав для застосування до нього такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року та 12.02.2025 року, достеменно знаючи про покладені на нього обов`язки згідно Положення про методичний день вчителя, затвердженого педагогічною радою ЛХШ ім. О. Новаківського, був відсутній на роботі у зазначені дні без поважних причин та без надання відповідачу документів на підтвердження поважності неприбуття на роботу. Доказів поважності неприбуття позивача на роботу у вказані дні матеріали справи не містять. Із наданих позивачем письмових пояснень, а також усних пояснень у судовому засіданні, вбачається, що останній не прибув на роботу у зазначені дні, оскільки вважав, що такого обов`язку у методичні дні на нього не покладено. Отже, позивач був обізнаний про існування методичних днів, однак в порушення Положення про методичний день помилково вважав їх вихідними днями. При цьому, наказу або іншого документа, яким ОСОБА_1 було б надано дозвіл на виконання покладених на нього обов`язків у дистанційній формі, поза межами школи, в тому числі у методичний день, матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважав доведеним факт належної фіксації роботодавцем відсутності працівника на робочому місці, вжиття заходів щодо отримання пояснень та доказів поважності неявки позивача на роботі, а також факт наявності й нього належним чином зафіксованих прогулів, тобто його відсутності на робочому місці без поважних причин, у зв`язку з чим його звільнення з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам закону. При цьому, суд враховував, що відповідач в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України, вжив всіх можливих заходів для того, щоб отримати від порушника трудової дисципліни пояснення, які, останнім, були надані без належних доказів на підтвердження поважності його неявки на роботу. У зв`язку з вчиненням позивачем прогулу без поважних причин, відповідач правомірно реалізував свої обов`язки та права у питанні забезпечення трудової дисципліни та звільнив позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням загального порядку накладення дисциплінарного стягнення за наявності згоди профспілкової організації на звільнення позивача. 
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.
Згідно положень ст. 60 Закону України «Про освіту» робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, організаційної роботи та інших трудових обов`язків. Норми часу методичної, наукової, організаційної роботи визначаються навчальним закладом. 
Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 січня 2026 року у справі 712/10356/24.
Як убачається з матеріалів справи, середу у розкладі занять педагогічного працівника ОСОБА_1 , затвердженому 19.09.2024 року директором з навчальної роботи, визначено методичним днем. 
Пунктом 3.1. Положення про методичний день вчителя від 28 січня 2025 року передбачено форми самоосвіти, можливість здійснення яких надано педагогічному працівнику у визначений для нього методичний день.
При цьому, як убачається з переліку передбачених Положенням видів самоосвіти не всі заходи для самоосвіти передбачають їх здійснення педагогічним працівником лише у межах навчального закладу. 
Крім того, згідно пункту 3.3. Положення про методичний день в обов`язки викладача у методичний день входить присутність з 12.00 год. по 20.00 год. на робочому місці, а також можливість брати участь у роботі всіх громадських заходів, раніше спланованих у навчальному закладі та поза ним.
Таким чином, присутність викладача у школі з 12.00 год. по 20.00 год. на робочому місці у методичний день не є безумовною, оскільки Положення про методичний день передбачає можливість самоосвіти викладача і поза межами навчального закладу. 
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач вживав заходів для з`ясування характеру та місць виконання позивачем методичної роботи у визначені розкладом дні, зокрема 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року та 12.02.2025 року, відсутність на роботі у які не може свідчити про прогул працівника без поважних причин та може бути обумовлена об`єктивними поважними причинами, пов`язаними зі самоосвітою викладача у зазначені дні.
Крім того, доказів того, що позивач попереджувався під розписку, що виконання ним методичної роботи повинно здійснюватися лише у межах навчального закладу відповідачем надано не було.
Оскільки відповідачем не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу у визначені його розкладом занять методичні дні, зокрема 22.01.2025 року, 29.01.2025 року, 05.02.2025 року та 12.02.2025 року, підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, в саме звільнення за прогул, відсутні.
Враховуючи наведене, за відсутності достовірних доказів невиконання позивачем прокладених на нього обов`язків у визначені розкладом методичний день поза межами робочого місця, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу директора Львівської художньої школи ім. О. Новаківського № 14 від 21.02.2025 року «Про звільнення з посади викладача школи» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення ОСОБА_1 на посаді викладача школи з 21.02.2025 року.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У п.32 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.
Згідно абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до абзаців пункту 8 зазначеного вище Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Встановлено, що позивача звільнено з Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» 21.02.2025 року, відтак для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу за основу береться заробітна плата за фактично відпрацьовані позивачем повних два календарні місяці, що передували дню звільнення, а саме січень 2025 року та грудень 2025 року.
Згідно довідки № 23 від 10.03.2026 року, виданої Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського», заробітна плата позивача у січні 2025 року та грудні 2024 року становила 19 370 грн (по 9 685 грн).
Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 430,44 грн (19 370 грн : 45 робочих днів). 
Кількість днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивача з роботи - 21 лютого 2025 року по день поновлення на роботі - 10 квітня 2026 року становить 296 днів.
Відтак, з відповідача Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 127 410 грн 24 коп. (430,44 грн х 296 днів).
У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивач не довів належними доказами спричинення йому такої.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 травня 2025 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» Зьомка Р.П. № 14 від 21.02.2025 року «Про звільнення з посади викладача школи».
Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» з 21.02.2025 року.
Стягнути з Комунального закладу «Львівська художня школа імені Олекси Новаківського» на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 127 410 грн 24 коп.
В решті позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник 

Судді: Я.А. Левик 

М.М. Шандра