Справа № 308/16001/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

05 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року про відмову у видачі судового наказу у складі судді Хамник М.М., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,- 
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за спожиту електричну енергію.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості заборгованості за спожиту електричну енергію відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та надмірний формалізм. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови у видачі судового наказу, на те, що заявником додано платіжне доручення про сплату судового збору, в якому не вказано прізвища боржника є безпідставним, оскільки законодавством не передбачено обов`язку в призначенні платежу зазначати найменування боржника.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що у платіжній інструкції №171133 від 28.10.2025 року, яка долучена до заяви, у реквізиті «Призначення платежу» не вказане прізвище боржника, з якого заявник просить стягнути заборгованість за надані послуги, а тому заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.
Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.
Згідно із частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:
1) документ, що підтверджує сплату судового збору;
2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;
3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;
4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 17168,04 грн., яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 .
До заяви про видачу судового наказу Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» додано публічний договір постачання, абонентську книжку особового рахунку № НОМЕР_1 , платіжну інструкцію про сплату судового збору №171133 від 28 жовтня 2025 року.
Порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 6 Закону судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, зокрема й з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.
Відповідно до частини другої статті 40 «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року №1591-IX платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Пунктом 37 Розділу ? Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг від 29.07.2022 № 163 встановлено, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов?язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім?я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача (або найменування/прізвище, власне ім?я, по батькові (за наявності), код отримувада та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.
Пунктом 40 Розділу ? Інструкції визначено, що платник має право ініціювати платіжну операцію за фактичного платника та/або на користь фактичного отримувача коштів шляхом надання платіжної інструкції надавачу платіжних послуг платника. Платіжна інструкція, крім обов?язкових реквізитів, визначених у пункті 37 розділу II цієї Інструкції, повинна містити: 1) унікальний ідентифікатор фактичного платника або найменування/ прізвище, власне ім?я. по батькові (за наявності), код фактичного платника та/або 2) унікальний ідентифікатор фактичного отримувача або найменування/прізвище, власне ім?я, по батькові (за наявності), код фактичного отримувача.
Відповідно до пункту 41 Інструкції, платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.
Отже, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі № 914/1542/17, від 16 січня 2019 року у справі № 905/1057/18.
Також згідно роз`яснень, наведених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.
Як слідує з платіжної інструкції №171133 від 28.10.2025 року, яка долучена заявником до заяви, у реквізиті «Призначення платежу» зазначено: «Судовий збір за заявою про видачу судового наказу ТОВ «Закарпаттяенергозбут», Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської обл..». При цьому, прізвище боржника, з якого заявник просить стягнути заборгованість за надані послуги, у цій платіжній інструкції не вказане.
Тобто, з такого платіжного доручення не можна встановити чи сплачено судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу про стягнення саме з боржника ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що додане заявником платіжне доручення не є належним доказом сплати судового збору за заявою про видачу судового наказу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, у видачі судового наказу слід відмовити.
Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» – залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: