П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37516/25	

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
Дата і місце ухвалення 19.12.2025 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі №420/37516/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01 листопада 2025 року розміру належної ОСОБА_1 пенсії з 77 відсотків до 70 відсотків від відповідних сум грошового забезпечення, обмеження з 01 листопада 2025 року виплати нарахованої пенсії максимальним розміром та застосування з 01 листопада 2025 року понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 листопада 2025 року у розмірі 77 відсотків від відповідних сум грошового забезпечення та з 01 листопада 2025 року виплачувати нараховану пенсію без обмеження її максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, оскільки пенсія є щомісячним періодичним платежем, а її розмір є відомим особі з моменту її отримання.

Крім того, апелянт вказує, що перерахунок пенсії здійснюється відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення права на такий перерахунок, а також із урахуванням змін, внесених до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», зокрема щодо визначення відсоткового розміру пенсії.
Також апелянт зазначає про правомірність обмеження максимального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та застосування понижуючих коефіцієнтів відповідно до статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» і постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1.
Посилаючись на викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», призначену виходячи з 77 відсотків грошового забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі №420/26227/25 визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу на підставі довідки про грошове забезпечення та зобов`язано відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.
На виконання зазначеного рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, проте з 01 листопада 2025 року розмір пенсії було визначено виходячи з 70 відсотків грошового забезпечення, а також застосовано обмеження максимального розміру пенсії та понижуючі коефіцієнти відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1.
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, основний розмір пенсії позивача становив 37603 гривні 48 копійок, загальний розмір пенсії з урахуванням надбавок - 40603 гривні 48 копійок, після застосування обмеження максимального розміру пенсії - 25294 гривні 31 копійка, а з урахуванням понижуючих коефіцієнтів - 24452 гривні 16 копійок.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що зменшення відповідачем розміру пенсії позивача з 77 відсотків до 70 відсотків грошового забезпечення при проведенні перерахунку є протиправним, оскільки зміна відсоткового значення пенсії не передбачена законодавством у межах процедури перерахунку вже призначеної пенсії.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для обмеження максимального розміру пенсії позивача, з огляду на правову позицію Конституційного Суду України щодо неконституційності відповідних обмежень, а також про неправомірність застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, як таких, що звужують обсяг існуючих прав позивача.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення, яке гарантується державою.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є спеціальним законом у цій сфері правовідносин.
Відповідно до статті 11 зазначеного Закону законодавство про пенсійне забезпечення таких осіб базується на Конституції України та складається з цього Закону й інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього, при цьому зміна умов і норм пенсійного забезпечення здійснюється виключно шляхом внесення змін до законів.
Отже, будь-яке звуження змісту та обсягу права на пенсійне забезпечення можливе лише на підставі закону, а не підзаконного нормативно-правового акта.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачу було призначено пенсію у розмірі 77 відсотків грошового забезпечення, що є складовою його індивідуально визначеного права, набутого відповідно до чинного законодавства.
Перерахунок пенсії, який здійснюється у зв`язку зі зміною грошового забезпечення, має на меті лише актуалізацію її розміру, але не зміну відсоткового значення, визначеного при призначенні пенсії.
Таким чином, зменшення відповідачем при перерахунку пенсії позивача її розміру з 77 відсотків до 70 відсотків грошового забезпечення є протиправним, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та призводить до звуження обсягу раніше набутого права.
Щодо доводів апелянта про правомірність застосування положень статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, колегія суддів зазначає таке.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що закон про Державний бюджет України має особливий предмет правового регулювання і не може змінювати або скасовувати норми інших законів, зокрема тих, які встановлюють соціальні гарантії.
Зокрема, у рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що законами про Державний бюджет України не допускається встановлення іншого правового регулювання відносин, ніж передбачено спеціальними законами, а також звуження змісту та обсягу існуючих прав.
Отже, положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якими фактично запроваджено додаткові обмеження щодо виплати пенсій, не можуть застосовуватися до правовідносин, що врегульовані спеціальним законом.
Постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, яка прийнята на виконання зазначеної норми закону про Державний бюджет України, також не може застосовуватися у спірних правовідносинах, оскільки підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати обсяг прав, визначених законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 дійшла висновку, що суди не повинні застосовувати нормативно-правові акти, які суперечать Конституції України та законам України, навіть якщо такі акти є чинними.
Щодо обмеження максимального розміру пенсії, колегія суддів зазначає, що відповідні положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими передбачалося таке обмеження, втратили чинність у зв`язку з визнанням їх неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.
Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин у законодавстві відсутні чинні норми, які б передбачали обмеження максимального розміру пенсії для осіб, які отримують пенсію відповідно до зазначеного Закону.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово підтверджував відсутність правових підстав для обмеження максимального розміру пенсії зазначеної категорії осіб після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.
Отже, дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії позивача є протиправними.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до матеріалів справи, про порушення свого права на належний розмір пенсійного забезпечення позивачу стало відомо з розрахунку пенсії, здійсненого відповідачем станом на 01 листопада 2025 року, яким змінено відсотковий розмір пенсії, застосовано обмеження її максимального розміру та понижуючі коефіцієнти.
Із цим адміністративним позовом позивач звернувся до суду 05 листопада 2025 року.
Таким чином, позивач звернувся до суду у межах встановленого процесуальним законом строку, а доводи апелянта про його пропуск є безпідставними.
Крім того, колегія суддів враховує, що спірні правовідносини мають триваючий характер, оскільки кожна виплата пенсії у зменшеному розмірі є новим порушенням права позивача.
Отже, навіть у разі іншого тлумачення моменту початку перебігу строку звернення до суду, підстав для відмови у задоволенні позову з цих підстав не вбачається.
Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року - без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук