Справа № 420/20939/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 22.05.2025 року №213050030783 в частині відмови в перерахунку пенсії – перехід на пенсію по ЗУ «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу, зарахувавши до стажу державної служби період роботи періоди з 01.08.1994 року по 30.09.2004 рік; з 01.08.2012 року по 03.08.2017 рік; з 23.01.2018 року по 12.05.2025 рік в органах державної податкової служби, та здійснити нарахування та виплату пенсії в розмірі 60% заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 14.05.2025р. № 15/21-22-10-02-14 та № 16/21-22-10-02-14, виданих Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з дати звернення з відповідною заявою, з 14.05.2025 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком з 2022 року.
14.05.2025 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення її з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №213050030783 від 22.05.2025 року позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» через відсутність необхідного стажу державної служби.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням пенсійного органу в оскаржуваній частині, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду по справі №420/20939/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов. Також вказаною ухвалою до участі по справі було залучено співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Під час розгляду справи від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, заперечень на яку до суду не надходило.
Також, від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив, з якого вбачається, що другий відповідач позов не визнає та зазначає, що до 01.05.2016 посади державних службовців були віднесені до відповідних категорій посад ст.25 Закону №3723-ХII. Віднесення наявних посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідних категорій нових посад державних службовців проводилося Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом, тобто шляхом видання відповідного акту Кабінету Міністрів України. Головне управління зазначає, що станом на 01.05.2016 року позивач працювала в Херсонській об?єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області із спеціальним званням «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу», тобто не перебувала на посаді державної служби. Таким чином, за твердженням представника відповідача, позивач не має права на пенсію державного службовця.
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд у справі встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, та з 2022 року отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивачем 05.05.1994 року - прийнята присяга державного службовця (запис №8); 01.08.1994 року - присвоєно персональне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; 01.11.2001 року - присвоєно 11 ранг державного службовця; 01.01.2014 року – присвоєно спеціальне звання «Радник податковоі? та митноі? справи ІІІ рангу».
Крім того, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач, зокрема, але не виключно, працювала у наступні періоди з: 
- 01.08.1994 року по 30.09.2004 рік працювала в податкових органах (записи №9-19);
- 24.05.2005 року по 04.01.2011 року працювала в Контрольно-ревізіи?ному управлінні в Херсонськіи? області (записи №22-25);
- 01.08.2012 року по 03.08.2017 рік працювала в податкових органах (записи №28-38);
- 04.09.2017 року по 22.01.2018 року працювала в Головному управлінні Держгеокадастру у Херсонськіи? області (записи №40-42);
- 23.01.2018 року по 12.05.2025 рік працювала в податкових органах (записи №43-53).
14.05.2025 року позивач звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII. 
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, внаслідок чого було прийнято рішення про часткову відмову в перерахунку пенсії №213050030783 від 22.05.2025 року (в оскаржуваному рішенні окремо зазначено, що в частині опрацювання заяви працевлаштування / звільнення – перерахунок виконаний), в обґрунтування чого зазначено, що в результаті розгляду матеріалів електронноі? пенсіи?ноі? справи встановлено, що згідно записів трудовоі? книжки НОМЕР_2 від 10.02.1987 року заявниця працювала в Державніи? податковіи? інспекціі? з 27.09.1993 року по 30.09.2004 рік, з 24.05.2005 року по 04.01.2011 рік в Контрольно-ревізіи?ному управлінні в Херсонськіи? області, з 01.08.2012 року по 03.08.2017 рік в Головному управлінні ДФС у Херсонськіи? області. 
Посадовим особам контролюючих органів згідно ст.343.1 Податкового кодексу Украі?ни присвоюються спеціальні звання. 
Згідно трудовоі? книжки, позивач з 05.05.1994 року прии?няла присягу державного службовця, згідно наказу №26 від 04.08.1994 року і?и? присвоєно спеціальне звання «Радник податковоі? служби ІІІ рангу» з 01.08.1994 року; згідно наказу №225-о від 08.11.2001 року – присвоєно 11 ранг державного службовця з 01.11.2001 року. Відповідно до витягу з наказу від 26.12.2013 року №177-о заявниці присвоєно спеціальне звання – Радник податковоі? та митноі? справи ІІІ рангу» з 01.01.2014 року. 
Враховуючи вищевказане, у спірному рішенні зазначено, що до стажу державноі? служби можливо зарахувати періоди з 27.09.1993 року по 04.05.1994 рік; з 05.05.1994 року по 31.07.1994 рік; з 01.11.2001 року по 30.09.2004 рік; з 24.05.2005 року по 04.01.2011 рік; з 01.08.2012 року по 31.12.2013 рік. Стаж складає 10 років 9 місяців 17 днів. 
Разом з тим, станом на 01.05.2016 року позивач працювала в Херсонськіи? об`єднаніи? державніи? податковіи? інспекціі? із спеціальним званням «Радник податковоі? та митноі? справи ІІІ рангу», тобто не перебувала на посаді державноі? служби. Отже, на думку пенсійного органу, відсутні підстави для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону Украі??ни «Про державну службу» №889-VII у зв`язку з невиконаними умовами – на день набрання чинності Законом №889 заи?мати посади державноі? служби та мати не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категоріи? посад державних службовців, визначених статтею 25 закону №3723 та актами Кабінету Міністрів Украі?ни, або на день набрання чинності Закону №889 мати не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категоріи? посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів Украі?ни, незалежно від факту роботи на державніи? службі станом на 01 травня 2016 року. 
Вважаючи вищевказане рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповідь на відзив, та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч.1 статті 1 Закону №1058-IV пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), пп.1 п.2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнав Закон України 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу» таким, що втратив чинність, окрім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу ХІ Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, розділом XI Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року стажу державної служби (10 років стажу для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), то така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, але за певної умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: конкретний вік і страховий стаж.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і п.п.10, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.11.2022 у справі №431/991/17.
Як було встановлено судом відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з 01.08.1994 року по 12.05.2025 рік вона працювала у податкових органах на різних посадах. Також у зазначений період позивачу присвоювались спеціальні звання.
При цьому, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII передбачено, що стаж державної роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року (чинним до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в податкових органах) (далі – Порядок №283) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
При цьому, відповідно до ст.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (у редакції, що діяла з 01.02.1994 року) Державна податкова служба складається з Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах.
За визначенням ст.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (у редакції, що діяла з 14.02.1998 року) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).
Згідно ст.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (у редакції, що діяла з 01.01.2011 року) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, спеціалізовані державні податкові інспекції, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 року №5083-VI (набрав чинності 12.08.2012 року), доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі «Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу».
Враховуючи вищевказане суд доходить висновку, що періоди роботи позивача на посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону їй присвоювалися спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби, а тому стаж державної служби позивача, відповідно до відомостей її трудової книжки, становить понад 10 років станом на 01.05.2016 року, та понад 20 років незалежно від місця роботи на час досягнення необхідного віку.
Такого ж висновку в аналогічних відносинах дійшов П`ятий апеляційним адміністративний суд у постанові від 31.10.2025 року по справі №400/1438/25.
Аналізуючи вищезазначені приписи суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржуваним рішенням №213050030783 від 22.05.2025 року було необґрунтовано не зараховано періоди роботи позивача на посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону їй присвоювалися спеціальні звання, до її стажу державної служби. 
Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.
На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.
Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.
Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям повноти та зрозумілості акту індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або обов`язків особи при виконанні юридичного волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.
Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.
У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не доведено протягом часу розгляду справи обґрунтованості рішення від 22.05.2025 року №213050030783 в частині, що зазначена позивачем: відмови в перерахунку пенсії – перехід на пенсію по ЗУ «Про державну службу», а тому воно в оскаржуваній частині є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З огляду на встановлені обставини у справі №420/20939/25 суд вважає за необхідне в межах заявлених вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2025 року про призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, та прийняти рішення, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, зарахувавши при цьому до стажу роботи на посадах державної служби періоди роботи позивача з 01.08.1994 року по 30.09.2004 рік, з 01.08.2012 року по 03.08.2017 рік; з 23.01.2018 року по 12.05.2025 рік у податкових органах.
В іншій частині позовні вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають з вищенаведених мотивів.
Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи наявність для задоволення позовної заяви, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого судового з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань, оскільки саме зазначеним суб`єктом владних повноважень було прийнято оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №213050030783 від 22.05.2025 року в частині відмови в перерахунку пенсії – перехід на пенсію по ЗУ «Про державну службу». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2025 року про призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, та прийняти рішення, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, зарахувавши при цьому до стажу роботи на посадах державної служби періоди роботи позивача з 01.08.1994 року по 30.09.2004 рік, з 01.08.2012 року по 03.08.2017 рік; з 23.01.2018 року по 12.05.2025 рік у податкових органах.
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, площа Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, 6, код ЄДРПОУ 21295057).

Суддя О.В. Білостоцький