Справа № 503/2160/25 
Провадження № 2/503/477/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сердюка Б.С.,
за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,
представника позивача Мельник Н.І., відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просить відібрати у неї малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що за час проживання на території Кодимської міської територіальної громади Подільського району Одеської області громадянка ОСОБА_1 зарекомендувала себе негативно, схильна до вживання алкогольних напоїв, паління тютюнових виробів, часто змінювала місце проживання в зв`язку зі зміною співмешканців, залишала доньку на сторонніх осіб. Старший син не проживає з відповідачкою, його вихованням, розвитком та утриманням займається батько ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_5 . На даний час батько є військовослужбовцем, в зв`язку з пораненням проходить реабілітацію. 16 листопада 2025 року до служби у справах дітей Кодимської міської Подільського району ради надійшло повідомлення про загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини ОСОБА_4 . Мати малолітньої дитини ОСОБА_1 , яка знаходилась на 8 місяці вагітності, протягом двох діб перебувала в стані алкогольного сп`яніння. В будинку було холодно, брудно, були відсутні запаси продуктів харчування, твердого палива, чистого дитячого одягу, засобів дитячої гігієни. На момент вилучення дитина була брудна, мокра, голодна, постійно плакала. Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність відібрання у матері малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав у зв`язку з чим і звернувся до суду з позовом.
26 грудня 2025 року ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області Сердюка Б.С. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
31 січня 2026 року відповідачкою до суду було подано відзив, який відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України та поданий у строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження.
У відзиві відповідачка зазначає, що не визнає позовні вимоги, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що на даний час вона проживає в "Будинку матері та дитини" Християнської місії "Нове життя" разом із своєю новонародженою дитиною, де створені безпечні та стабільні умови для проживання матерів з дітьми. Старший син проживає разом з батьком. Його місце проживання було визначено за взаємною згодою батьків. На даний час це відповідає інтересам дитини, але у будь-якому випадку вона готова забрати його до себе. Що стосується дочки, зазначає, що її проживання разом з матір`ю є природним, необхідним та відповідає її емоційному та психологічному благополуччю. Заклад у якому вона перебуває на даний час є безпечним, оснащений усім необхідним та призначений для проживання матерів з дітьми. Зазначає, що вона готова до співпраці з органом опіки та піклування та сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків.
Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила суд їх задовольнити.
Відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві, просила суд у задоволенні позову відмовити. Додатково зазначила, що вона кожен день спілкується телефоном зі своїм старшим сином. Також вона намагалася спілкуватися і з дочкою, але особа, у сім`ю якої було тимчасово влаштовано дитину, заблокувала її номер телефону та перешкоджає спілкуванню з дитиною. Вказала також, що алкогольні напої вона не вживає.
Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою позбавлення їх батьківських прав.
При цьому, частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. А згідно п. 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
У ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 виданого 07 квітня 2023 року Кодимським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області та серії НОМЕР_2 виданого 31 серпня 2023 року Балтським відділом ДРАЦС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Рішенням Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 16 грудня 2025 року затверджено висновок про доцільність відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до листа КУ "Центр надання соціальних послуг" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 19 листопада 2025 року № 836 родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом. Під час соціального супроводу мати ОСОБА_1 викликалась на комісію у справах дітей через неналежне виконання батьківських обов`язків, а саме: не забезпечувала санітарні умови та повноцінне харчування доньки, вживала алкогольні напої.
Як вбачається з акту обстеження умов проживання, за адресою проживання ОСОБА_1 від 17 листопада 2025 року на час обстеження у будинку було недотримано санітарний стан, було холодно, відсутні запаси продуктів харчування, у невеликій кількості дрова, у дитини відсутній одяг на зимову пору року. ОСОБА_1 , будучи вагітною вживає алкогольні напої.
З характеристики наданої Керівником ГО Християнська Місія "Нове Життя" судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у Будинку Матері та Дитини Християнської Місії «Нове Життя» з 18 грудня 2025 року. На момент прибуття до Будинку Матері та Дитини вона перебувала у стані вагітності та потребувала безпечних умов проживання і підтримки. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила сина, а 26 грудня 2025 року була виписана з полового будинку та повернулася разом із новонародженою дитиною до Будинку Матері та Дитини. За час перебування у Будинку Матері та Дитини ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивного боку, як відповідальна, уважна та турботлива мати. Вона постійно перебуває з дитиною, забезпечує належний догляд, дотримується рекомендацій медичних працівників та спеціалістів закладу. Спокійна, неконфліктна, охайна, дотримується правил внутрішнього розпорядку, охоче співпрацює з персоналом та демонструє відповідальне ставлення до материнських обов`язків. Дитина перебуває у задовільному фізичному та емоційному стані, має тісний емоційний зв`язок з матір`ю, що є вкрай важливим у період новонародженості. Фактів неналежного виконання материнських обов`язків, загрози життю чи здоров`ю дитини за час перебування її у закладі не виявлено. Християнська Місія "Нове Життя" підтверджує, що за потреби місія готова приймати дітей до Будинку Матері та Дитини на повне забезпечення безстроково.
Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 ЗУ "Про охорону дитинства").
У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07. 2015 у справі "Мамчур проти України").
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18.12. 2008 у справі "Савіни проти України").
Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Звертаючись в суд з позовом, орган опіки та піклування посилався на те, що відповідачка ухиляється від свого обов`язку по забезпеченню належного утримання та виховання дітей, вживає алкогольні напої.
Разом з тим, на підставі наданих доказів та пояснень було встановлено, що мати на даний час змінила свою поведінку та спосіб життя, проявляє бажання забрати дітей.
Досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що відповідачка усвідомила свою поведінку та в подальшому вчиняє дії, що вказують про бажання належно виконувати свої батьківські обов`язки, повернути малолітніх дітей та налагодити зв`язок. На час розгляду справи судом не встановлено обставин, що свідчать про існуючі ризики імовірного насилля по відношенню до дітей з боку матері.
Судом враховано, що поведінка відповідача змінилась, вона зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей, і демонструє своїм ставленням, в тому числі і під час участі у судовому засіданні, дійсне бажання проживати з дітьми та опікуватись ними.
Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дітей від батьків може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах судом не встановлено підстав для відібрання дітей від матері, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Судові витрати слід віднести на рахунок держави, відповідно до п. 14 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, код ЄДРПОУ 04527342, місцезнаходження: пл. Перемоги, буд. 1-1, м. Кодима, Подільський район, Одеська область.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 

Суддя         Б.С. Сердюк