СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3305/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,
без виклику учасників справи, 
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соап-Теко" (вх. №2729 Х/2), 
на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 (повне рішення від 28.11.2025) у справі № 922/3305/25 (суддя Трофімова І.В.),
за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соап-Теко", м. Харків,
про стягнення 244 750,62 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" (далі ПрАТ "Харківенергозбут") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соап-Теко" (далі - ТОВ "Соап-Теко") про стягнення заборгованості у сумі 238564,97грн, 3% річних у сумі 858,17грн та інфляційні втрати у сумі 5327,48грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 від 02.10.2024 щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленої позивачем електроенергії за період з лютого 2025 року по травень 2025 року в сумі 238564,97грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасного здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5327,48грн інфляційних втрат та 858,17грн трьох відсотків річних.
Ухвалою Господарського суд Харківської області від 16.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3305/25; за клопотанням позивача вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В ході розгляду справи відповідач визнав суму основного боргу у розмірі 238564,97грн, проте заперечував проти вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, мотивуючи свою позицію неправильним трактуванням позивачем моменту виникнення та обчисленням строків виконання зобов`язань з урахуванням укладеного між сторонами договору реструктуризації заборгованості.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3305/25 позов задоволено; стягнуто з ТОВ "Соап-Теко" на користь ПрАТ "Харківенергозбут" 238564,97грн основного боргу, 3% річних у сумі 858,17грн, інфляційні втрати у сумі 5327,48грн та 2937,01грн судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарський суд першої інстанції визнав обґрунтованими та доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання електроенергії в сумі 238564,97грн. Разом з цим, встановивши порушенням відповідачем строків виконання зобов`язань та перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних у сумі 858,17грн та інфляційні втрати у сумі 5327,48грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.
Не погодившись з вищевказаними рішеннями суду першої інстанції, відповідач - ТОВ "Соап-Теко" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 року у справі №922/3305/25 в частині стягнення 3% річних у сумі 858,17грн та інфляційних втрат у сумі 5327,48грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на відсутність підстав для нарахування та стягнення 3% та інфляційних втрат, оскільки в межах спірних правовідносин між сторонами було укладено договір реструктуризації заборгованості від 03.06.2025, яким змінено (перенесено) строки виконання основного зобов`язання, а відтак у заявлений позивачем період прострочення (травень – червень 2025 року) строк оплати за ними не наступив та, відповідно, самого прострочення не відбулося. Таким чином, апелянт вважає, що позивач неправильно обчислює строки виконання зобов`язань з оплати, а отже безпідставно нараховує 3% річних та інфляційні від суми основного зобов`язання, прострочення якого не відбулося у зв`язку із перенесенням строку оплати на підставі договору реструктуризації, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Соап-Теко" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3305/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга ТОВ "Соап-Теко" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3305/25 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) без повідомлення учасників справи.
Копії ухвали Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження доставлено сторонам у справі через підсистему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 171– 173).
08.01.2026 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
14.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду від ПрАТ "Харківенергозбут" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначає, що умовами договору про реструктуризацію заборгованості передбачено, що заборгованість з оплати 3% річних та інфляційних втрат не входить до складу цього договору, а має сплачуватись у загальному порядку, тобто, окремо. До того ж, договір реструктуризації був укладений вже після порушення відповідачем строків оплати електроенергії, а отже вже після виникнення боргу та наявності підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на таку основну заборгованість.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.
За приписами ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що ціна позову у даній справі (244750,62грн) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 (далі - Закон), з 01.01.2019 ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505.
02.10.2024 між ПрАТ "Харківенергозбут" та ТОВ "Соап-Теко" укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 (далі - Договір) на умовах Комерційної пропозиції №1/23П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50 000 кВт*год на місяць (далі — Комерційна пропозиція).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач приєднався до умов Договору за вказаними у заяві-приєднання об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу АТ "Харківобленерго".
В рамках виконання укладеного між сторонами Договору та згідно з переданими даними від АТ "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено рахунки за спожиту електричну енергію за період із січня 2025 року по травень 2025 року, а саме:
- за січень 2025 року на суму разом з ПДВ 154822,74грн; відповідачем за січень 2025 року спожито 14351 кВт*год; рахунок за січень 2025 року та акт прийому-передачі електричної енергії за січень 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 11.02.2025; строк оплати рахунку до 18.02.2025; рахунок не оплачено;
- за лютий 2025 року на суму разом з ПДВ 96096,82грн; відповідачем за лютий 2025 року спожито 8937 кВт*год; рахунок за лютий 2025 року та акт прийому-передачі електричної енергії за лютий 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 10.03.2025; строк оплати рахунку до 17.03.2025; рахунок не оплачено;
- за березень 2025 року на суму разом з ПДВ 139159,88грн; відповідачем за березень 2025 року спожито 14032 кВт*год; рахунок за березень 2025 року та акт прийому-передачі електричної енергії за березень 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 09.04.2025; строк оплати рахунку до 16.04.2025; рахунок не оплачено;
- за квітень 2025 року на суму разом з ПДВ 22095,41грн; відповідачем за квітень 2025 року спожито 2483 кВт*год; рахунок за квітень 2025 року та акт прийому-передачі електричної енергії за квітень 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 08.05.2025; строк оплати рахунку до 15.05.2025; рахунок не сплачено;
- за травень 2025 року на суму разом з ПДВ 30409,68грн; відповідачем за травень 2025 року спожито 3435 кВт*год; рахунок за травень 2025 року та акт прийому-передачі електричної енергії за травень 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 09.06.2025; строк оплати рахунку до 16.06.2025; рахунок не оплачено.
Господарським судом першої інстанції із наданих позивачем платіжних інструкцій встановлено, що відповідачем здійснювалися наступні оплати:
- 17.03.2025 оплачено за електричну енергію у сумі 15000грн (платіжна інструкція №1962) та у сумі 60000грн (платіжна інструкція №1928), 23.05.2025 у сумі 69000грн (платіжна інструкція 1979), які зараховано за січень 2025 року;
- 30.05.2025 проведено оплату за електричну енергію у сумі 30019,56грн, з яких суму у розмірі 10822,74грн зараховано за січень 2025 року, а суму у розмірі 19196,82грн зараховано за лютий 2025 року згідно з платіжною інструкцією №1961;
- 26.06.2025 проведено оплату за електричну енергію у сумі 10000грн (платіжна інструкція №2007), 27.06.2025 у сумі 10000грн (платіжна інструкція №2013), 03.07.2025 у сумі 10000грн (платіжна інструкція №2023), які зараховано за лютий 2025 року.
Місцевим господарським судом з`ясовано, що здійснені позивачем нарахування за спожиту електричну енергію за період січня 2025 року були повністю оплачені відповідачем та вказані для пояснення нарахування відсотків річних та інфляційних втрат за спірний період. 
Отже, загальна сума основної заборгованості відповідача за спожиту електроенергію складає 238564,97грн за період з лютого 2025 року по травень 2025 року.
Як також встановлено судом, 03.06.2025 між сторонами було укладено договір реструктуризації заборгованості №742/141036-р, за умовами якого боржник визнав та зобов`язався сплатити кредитору заборгованість за Договором про постачання електроенергії в сумі 238155,29грн, що утворилась у Боржника перед Кредитором станом на 30.05.2025. 
За умовами п. 1.1 Договору реструктуризації Кредитор та Боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості, що виникла у Боржника перед Кредитором та не погашена згідно з договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.10.2024 №742/141036, шляхом розстрочення на 2 (два) календарних місяців.
У відповідності до п. 1.2 Договору реструктуризації Боржник визнає та зобов`язується сплатити Кредитору заборгованість за Договором про постачання у сумі 238155,29грн, що утворилася у Боржника перед Кредитором станом на 30.05.2025 та підтверджується актом звіряння (Додаток № 1) до цього Договору, а саме: електроенергія - 238155,29 грн.
Так, згідно з Актом звіряння розрахунків за електроенергію за Договором станом на 30.05.2025 відповідач мав заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 238155,29грн, з них:
- за лютий 2025 року в сумі 76900грн;
- за березень 2025 року в сумі 139159,88грн;
- за квітень 2025 року в сумі 22095,41грн.
Боржник зобов`язаний самостійно проводити оплату у сумі та в терміни, визначені Графіком, а також у відповідності до інших умов, передбачених Договором (п. 3.1.1 Договору реструктуризації).
Відповідно до п. 4.1 Договору реструктуризації у разі порушення Боржником строків оплати, встановлених цим Договором Кредитор нараховує за увесь час прострочення у тому числі за день оплати, а Боржник сплачує на користь Кредитора: пеню за кожний день прострочення, у тому числі за день оплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні, 3% річних.
Відповідальність, встановлена цим пунктом, застосовується на суму простроченого зобов`язання, встановленого Графіком реструктуризації заборгованості (Додаток № 2 до Договору) з дня прострочення до дня фактичного його виконання.
Крім того, відповідно до п. 10.1 Договору реструктуризації, у випадку порушення Боржником строків оплати визначених у Графіку реструктуризації, Кредитор розриває Договір в односторонньому порядку без додаткового повідомлення про це Боржника. 
Згідно з графіком погашення заборгованості (Додаток №2 до Договору реструктуризації) відповідач мав сплатити заборгованість в сумі 238155,29грн за наступним графіком: до 25.06.2025 - 119077,65грн; до 25.07.2025 - 119077,64грн.
Однак, як встановлено судом, відповідачем було сплачено згідно з платіжними інструкціями №2007 від 26.06.2025 на суму 10000грн (з простроченням 1 день), №2013 від 27.06.2025 на суму 10000грн (з простроченням 2 дні) – тобто всього 20000грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем порядку та строків оплати, що визначені у Графіку погашення заборгованості, ПрАТ "Харківенергозбут" відповідно до п.10.1. розірвало Договір реструктуризації, про що відповідача було повідомлено листом від 01.07.2025 за вих. №02-37/3489.
Оскільки відповідач не здійснив оплату заборгованості у встановлені строки, позивач з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення боргу за поставлену електроенергію у період січень – травень 2025 року в сумі 238564,97грн, а також у зв`язку з простроченням зобов`язання нарахував відповідачу 3% річних у сумі 858,17грн та інфляційні втрати у сумі 5327,48грн.
В ході розгляду справи відповідач визнав наявність основної заборгованості за поставлену позивачем електроенергію в сумі 238564,97грн, яка з урахуванням часткових оплат та розірвання договору реструктуризації існувала після 03.07.2025. Одночасно з цим, відповідач заперечує правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне: 
- позивач безпідставно поновлює нарахування списаних інфляційних втрат та відсотків річних у зв`язку із розірванням договору реструктуризації, оскільки таких умов цей договір не містить;
- підписаний між сторонами Акт звіряння взаєморозрахунків від 30.05.2025 підтверджує заборгованість відповідача перед позивачем на вказану дату і є чинним первинним бухгалтерським документом;
- договір реструктуризації передбачає нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення строків виконання договору реструктуризації, які позивач може застосувати до відповідача за період дії цього договору;
- на думку відповідача, позивач неправомірно ототожнює наслідки розірвання договору реструктуризації (припинення на майбутнє) з його недійсністю (відсутність правових наслідків з моменту укладання договору), а тому неправильно обчислює строки виконання зобов`язань з оплати, що вплинуло на застосування штрафних санкцій.
Як вже зазначалося, за результатом розгляду позовних вимог Господарський суд Харківської області 27.11.2025 ухвалив оскаржуване рішення у справі №922/3305/25, яким позов задовольнив у повному обсязі, дійшовши висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем електроенергії у спірний період.
Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 858,17грн та інфляційних втрат у сумі 5327,48грн, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в цій частині.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Предметом судового розгляду в даній справі є матеріально-правова вимога щодо стягнення з ТОВ "Соап-Теко" на користь ПрАТ "Харківенергозбут" заборгованості за спожиту електричну енергію та нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних втрат.
Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу належного виконання умов договору постачання електричної енергії споживачу.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
За загальним правилом, встановленим ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Водночас ст. 634 ЦК України передбачено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Зокрема, згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між сторонами спору було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 від 02.10.2024 на умовах Комерційної пропозиції №1/23П для споживачів із запланованим обсягом споживання до 50 000 кВт*год на місяць.
На виконання умов укладеного сторонами Договору та згідно з переданими даними від оператора системи розподілу (АТ "Харківобленерго") позивачем проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено відповідачу наступні рахунки за спожиту електричну енергію за з січня 2025 року по травень 2025 року:
- за січень 2025 року на суму разом з ПДВ 154822,74грн; відповідачем спожито 14351 кВт*год; рахунок та акт прийому-передачі електричної енергії за січень 2025 року відправлено через Систему "Вчасно" 11.02.2025; строк оплати рахунку до 18.02.2025; рахунок у встановлений строк не сплачено;
- за лютий 2025 року на суму разом з ПДВ 96096,82грн; відповідачем за спожито 8937 кВт*год; рахунок та акт прийому-передачі електричної енергії за лютий 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 10.03.2025; строк оплати рахунку до 17.03.2025; рахунок у встановлений строк не сплачено;
- за березень 2025 року на суму разом з ПДВ 139159,88грн; відповідачем за березень 2025 року спожито 14032 кВт*год; рахунок та акт прийому-передачі електричної енергії за березень 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 09.04.2025; строк оплати рахунку до 16.04.2025; рахунок у встановлений строк не сплачено;
- за квітень 2025 року на суму разом з ПДВ 22095,41грн; відповідачем за квітень 2025 року спожито 2483 кВт*год; рахунок та акт прийому-передачі електричної енергії за квітень 2025 року відправлено через Систему "Вчасно" 08.05.2025; строк оплати рахунку до 15.05.2025; рахунок у встановлений строк не сплачено.
- за травень 2025 року на суму разом з ПДВ 30409,68грн; відповідачем за травень 2025 року спожито 3435 кВт*год; рахунок та акт прийому-передачі електричної енергії за травень 2025 року було відправлено через Систему "Вчасно" 09.06.2025; строк оплати рахунку до 16.06.2025; рахунок у встановлений строк не сплачено.
Матеріалами справи також підтверджується, що відповідачем було проведено наступні оплати за електроенергію:
- 17.03.2025 згідно платіжної інструкції №1962 сплачено за електричну енергію 15000,00грн та згідно платіжної інструкції №1928 за електричну енергію у сумі 60000,00грн, які зараховано як оплату за січень 2025 року;
- 23.05.2025 згідно платіжної інструкції №1979 проведено оплату за електричну енергію у сумі 69000,00грн, які зараховано за січень 2025 року; 
- 30.05.2025 згідно платіжної інструкції №1961 проведено оплату за електричну енергію у сумі 30019,56грн, з яких 10822,74грн зараховано за січень 2025 року, а 19196,82грн зараховано за лютий 2025 року;
- 26.06.2025 згідно платіжної інструкції №2007 проведено оплату за електричну енергію у сумі 10000,00грн, які зараховано за лютий 2025 року; 
- 27.06.2025 згідно платіжної інструкції №2013 проведено оплату за електричну енергію у сумі 10 000,00грн, які зараховано за лютий 2025 року;
- 03.07.2025 згідно платіжної інструкції №2023 проведено оплату за електричну енергію у сумі 10000,00грн, які зараховано за лютий 2025 року;
З урахуванням здійснених оплат у відповідача залишилася заборгованість за поставлену електроенергію за період з лютого 2025 року по травень 2025 року у сумі 238564,97грн. 
За змістом доводів апеляційної скарги ТОВ "Соап-Теко" не заперечує факт наявності основної заборгованості за електричну енергію в сумі 238564,97грн, при цьому ставить під сумнів правомірність здійсненого позивачем нарахування 3% річних в сумі 858,17грн та інфляційних у сумі 5327,48грн, мотивуючи свою позицію відсутністю прострочення зобов`язання з оплати електроенергії у зв`язку з укладенням між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості №742/141036-р від 03.06.2025.
Надаючи оцінку вказаним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.
З матеріалів справи судом встановлено, що 03.06.2025 між ПрАТ "Харківенергозбут" (далі - кредитор) та ТОВ "Соап-Теко" (далі - боржник) було укладено Договір реструктуризації заборгованості № 742/141036-р, за умовами якого сторони домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості, що виникла у Боржника перед Кредитором та не погашена згідно з договором про постачання електричної енергії споживачу від 02.10.2024 №3742/141036, шляхом розстрочення на 2 (два) календарних місяці (п. 1.1. Договору реструктуризації).
Разом з цим, за умовами п. 1.2. Договору реструктуризації Боржник визнає та зобов`язується сплатити Кредитору заборгованість за Договором про постачання у сумі 238155,29грн, що утворилась у Боржника перед Кредитором станом на 30.05.2025 та підтверджується актом звіряння (Додаток 1 до цього Договору), а саме: Електроенергія — 238155,29грн.
Як свідчить зміст Додатку 1 до Договору реструктуризації, яким є Акт звіряння розрахунків за електроенергію, сума боргу 238155,29грн складається із наступної заборгованості відповідача перед позивачем: в сумі 76900,00грн за лютий 2025 року, в сумі 139159,88грн за березень 2025 року та в сумі 22095,41грн за квітень 2025 року.
Отже, до складу заборгованості за договором реструктуризації входить лише сума основного боргу за поставлену електроенергію, що існував станом на момент укладення такого правочину. 
Колегія суддів враховує, що у пункті 7.5 Договору реструктуризації сторонами було чітко визначено, що заборгованість з оплати пені, 3% річних, інфляційних витрат та інші платежі, передбачені Договором про постачання електричної енергії споживачу не входять до складу цього Договору та підлягають оплаті/стягненню у загальному порядку.
Сторони домовились про те, що зобов`язання Боржника зокрема з оплати пені, 3% річних та інфляційних витрат згідно з Договором про постачання електричної енергії споживачу, що виникли станом на дату зазначену у п. 1.2 Договору, залишаються незмінними та обов`язковими до виконання.
Згідно з умовами п. 1.3. Договору реструктуризації інші умови Договору про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 від 02.10.2024 залишаються незмінними, і Сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що заявлені у позові суми 3% річних та інфляційних втрат були нараховані позивачем за період травень - червень 2025 року, тобто до моменту укладення договору реструктуризації (03.06.2025) або ж на суми заборгованості, яка не була реструктуризована взагалі.
Досліджуючи наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 від 02.10.2024, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
1) Щодо здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, судова колегія з`ясувала таке:
- у травні 2025 року позивачем нараховано 3% річних в сумі 784,03грн за період прострочення з 01.05.2025 по 31.05.2025 (тобто за період, що передує укладенню договору реструктуризації від 03.06.2025) на суму боргу за спожиту електричну енергію за період січень – квітень 2025 року;
- у червні 2025 року нараховано 3% річних в сумі 74,14грн, з яких: 39,15грн за період прострочення з 01.06.2025 по 02.06.2025 (тобто за період, що передує укладенню договору реструктуризації від 03.06.2025) на суму боргу за спожиту електроенергію за період лютий - квітень 2025 року; а також в сумі 34,99грн за період прострочення з 17.06.2025 по 30.06.2025 за прострочення оплати спожитої електроенергії за травень 2025 року (один день – 31.05.2025), яка (сума боргу) взагалі не входила до Договору реструктуризації (заборгованості станом на 30.05.2025).
За наведеного колегією суддів встановлено, що нараховані позивачем 3% річних за травень 2025 року в сумі 784,03грн та за червень 2025 року в сумі 74,14грн фактично не входили та не могли увійти до Акту звірки станом на 30.05.2025, на який посилається відповідач, оскільки на момент його укладення такого боргу ще не існувало.
Апеляційним господарським судом також встановлено, що Акт звіряння станом на 30.05.2025 не містить відомостей ані щодо нарахування, ані погашення (у тому числі шляхом списання) 3% річних за травень 2025 року в сумі 784,03грн та за червень 2025 року в сумі 74,14грн, оскільки зазначені нарахування фактично в Акті звірки станом на 30.05.2025 не могли бути відображені за відсутністю таких нарахувань та оплат.
2) Що стосується здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, колегія зазначає наступне: 
- у травні 2025 року позивачем нараховано інфляційні витрати в сумі 1231,44грн за період квітень 2025 року (що передує укладенню договору реструктуризації від 03.06.2025) на суму боргу за спожиту електричну енергію за період січень 2025 року та лютий 2025 року;
- у червні 2025 року нараховано інфляційні витрати в сумі 4096,04грн за період травень 2025 року (що передує укладенню договору реструктуризації від 03.06.2025) на суму боргу за спожиту електричну енергію за період січень 2025 року, лютий 2025 року та березень 2025 року.
За таких обставин, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у загальній сумі 5327,48грн, з яких: в сумі 1231,44грн за травень 2025 року та в сумі 4096,04грн за червень 2025 року.
З наведеного слідує, що зазначені нарахування заборгованості інфляційних втрат травня 2025 року та червня 2025 року фактично не входили та не могли увійти до акту звірки станом на 30.05.2025. 
Колегією суддів встановлено, що Акт звіряння станом на 30.05.2025 не містить відомостей ані про нарахування, ані про оплати (погашення) інфляційних витрат за травень 2025 року в сумі 1231,44грн та за червень 2025 року в сумі 4096,04грн, так як фактично зазначені нарахування в Акті звірки станом на 30.05.2025 року не могли бути відображені за відсутністю станом на 30.05.2025 року таких нарахувань та оплат.
Наведеним у сукупності повністю спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач при обчисленні заявлених до стягнення сум фактично поновив суми списаних інфляційних втрат та 3% річних, оскільки: 
по-перше, Договір реструктуризації був укладений вже після порушення відповідачем строків оплати електроенергії, виникнення заборгованості та прострочення боржником своїх зобов`язань за договором постачання електроенергії, що є окремою підставою для нарахування відсотків річних та інфляційних;
по-друге, за умовами укладеного Договору реструктуризації підлягала лише сума основного боргу, а нараховані позивачем відсотки річних та інфляційні не підлягали відстроченню чи списанню;
по-третє, здійснені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат взагалі не входили до складу Договору реструктуризації, а підлягали погашенню відповідачем в окремому (загальному) порядку.
Крім того, як вже вказувалося раніше, за умовами Договору реструктуризації відповідач визнав та зобов`язався сплатити позивачу заборгованість за Договором про постачання у сумі 238155,29грн згідно з узгодженим між сторонами графіком.
Проте, як встановлено судом, відповідачем було порушено обумовлений між сторонами графік оплати, у зв`язку з чим позивач розірвав цей договір відповідно до п. 10.1. договору в односторонньому порядку, про що повідомив відповідача листом від 01.07.2025 №02-37/3489.
У контексті наведеного слід звернути увагу, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Отже, Договір реструктуризації є розірваним (припиненим) у зв`язку з недотриманням відповідачем графіку сплати реструктуризованої заборгованості, у зв`язку з чим позивач мав право здійснювати нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 від 02.10.2024 без урахування реструктуризації (відстрочки) боргу.
Колегія суддів також звертає увагу, що у даному випадку нарахування позивачем відсотків річних річних та інфляційних втрат здійснено за період прострочення, що передував укладенню Договору реструктуризації або за несвоєчасну сплату заборгованості, яка не входила до Договору реструктуризації.
Згідно з умовами п. 1.3. Договору реструктуризації інші умови Договору про постачання електричної енергії споживачу №742/141036 від 02.10.2024 залишаються незмінними, і Сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання.
При цьому, у пункті 7.5 цього договору сторонами було прямо погоджено, що нарахована заборгованість станом на 30.05.2025, а також інші нарахування, у тому числі з оплати 3% річних та інфляційних, не входять до складу Договору реструктуризації, а залишаються незмінними та обов`язковими до виконання.
Тобто, нарахована основна заборгованість станом на 30.05.2025 не припинила своє існування та підлягала сплаті з урахуванням умов про реструктуризацію (відстрочення платежу), а поточні нарахування 3% річних і інфляційних втрат – підлягали нарахуванню та сплаті у загальному порядку.
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Колегія суддів враховує, що умовами укладених між сторонами договорів як постачання електроенергії, так і реструктуризації заборгованості передбачена окрема відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цих договорів. У даному ж випадку позивач обґрунтував свої позовні вимоги не порушенням відповідачем умов та порядку виконання договору реструктуризації (такі обставини наведено лише як підстава для розірвання цього договору), а виключно нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання електроенергії та Комерційної пропозиції (прострочення оплати боргу, який виник до реструктуризації боргу або ж частини заборгованості, яка взагалі не була реструктуризована).
Суд апеляційної інстанції враховує, що норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).
Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3 % річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.
Отже, сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.09.2019 у справі №920/792/18.
Отже, за встановлених обставин у цій справі, позивач як постачальник електроенергії, належним чином та у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, проте відповідачем порушено умови договору в частині повної та своєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії за спірний період лютий – травень 2025 року, внаслідок чого позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення 3% річних та інфляційні втрати за прострочення зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегією суддів встановлено, що він є обґрунтованими та арифметично правильними.
У свою чергу, відповідач в ході судового розгляду справи власного контррозрахунку не надав та не заперечував проти правильності визначених позивачем сум, натомість відповідач стверджував про безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних в цілому з огляду на зміну строків виконання зобов`язання у зв`язку з укладенням договору реструктуризації. 
При цьому, як вже неодноразово наголошувалося судом, за умовами Договору реструктуризації прямо передбачено, що заборгованість з оплати 3% річних та інфляційних витрат не входять до складу цього Договору та підлягає оплаті/стягненню у загальному порядку. Сторони домовились про те, що зобов`язання відповідача з оплати 3% річних та інфляційних витрат згідно Договору про постачання електричної енергії споживачу, що виникли станом на 30.05.2025 залишаються незмінними та обов`язковими до виконання.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що факт укладення вищевказаного договору реструктуризації у даному випадку не позбавляє позивача права нараховувати та вимагати від відповідача сплати 3% річних та індексу інфляції за період прострочення зобов`язання, що виник до укладення цього договору або нараховувати ці суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України) на заборгованість, яка не була реструктуризована взагалі.
Тож, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача та стягнув з відповідача 3% річних у сумі 858,17грн та інфляційні втрати у сумі 5327,48грн.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). 
Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Соап-Теко" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3305/25 слід залишити без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для його скасування.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соап-Теко" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3305/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3305/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286 -289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза