Справа № 523/1757/25
Провадження №2/523/1742/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2026 р.   м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,
з участю - позивачки - ОСОБА_1 , представника позивачки - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/1757/25 за позовною заявою представника позивача Блащук Ольги Євгеніївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, - 

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 25.04.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб за актовим записом № 47. Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/16871/21 від 19.11.2021 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. 
Після укладення шлюбу, сторони проживали в орендованій квартирі. Через декілька місяців взаємовідносини були припинені. Позивачка, будучи вагітною, вимушена була з`їхати з орендованого житла та переїхати жити до батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Із пологового будинку позивачку із новонародженою дитиною зустрічала та забирала її матір. Відповідач не забирав доньку із пологового будинку, та взагалі не допомагав позивачці і не брав участі в матеріальному забезпеченні малолітньої дитини, а тому 11.02.2021 року позивачкою було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення із відповідача аліментів.
Так, Суворовським районним судом м. Одеси у цивільній справі № 523/2389/21 було видано судовий наказ від 02.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто із 10.02.2021 року до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/22453/21 від 27.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, а саме визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Малолітня дитина ОСОБА_4 проживає із позивачкою. З моменту народження доньки, відповідач не бачив її, не придбав для доньки ані продуктів харчування, ані одягу, ані іграшок, не цікавився її життям за відсутності будь-яких перешкод в цьому, тобто самоусунувся від її виховання повністю з моменту народження останньої. Батьківську любов і турботу до доньки не проявляє. Позивачка самостійно виховує доньку, піклується про неї, слідкує за станом її здоров`я, всіляко сприяє її вихованню та організовує проведення дозвілля доньки, створює умови для її соціального і культурного розвитку.
Оскільки, відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виховання своєї доньки, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, всю турботу про дитину позивачка несе самостійно, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 11.02.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13.10.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Окрім того, від представника позивачки ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій вказує на те, що у судовому засіданні призначеному на 25.03.2026 року було оголошену технічну перерву, однак, у зв`язку із необхідністю взяти участь в іншому судовому засіданні, просить суд завершити дослідження письмових доказів та розгляд справи проводити за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Окрім того, у судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснила, що відповідач з моменту народження дитини фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, відповідач не забрав дитину з пологового будинку та жодного разу не бачив її після народження. Протягом усього часу він не проявляв жодного інтересу до дитини: не цікавився станом її здоров`я, не відвідував її, не намагався встановити з нею контакт чи брати участь у її вихованні. Представник позивача також зазначила, що відповідач не проходить військову службу у складі Збройних Сил України, а отже, об`єктивні обставини, які могли б перешкоджати його спілкуванню з дитиною чи участі у її житті, відсутні. При цьому жодних перешкод з боку позивачки для спілкування відповідача з дитиною не створювалося. Окрім цього, відповідач повністю припинив будь-яке спілкування з позивачкою, заблокувавши її в усіх доступних засобах зв`язку, що додатково свідчить про його небажання підтримувати контакт як із матір`ю дитини, так і з самою дитиною. Родичі відповідача жодного разу не бачили дитину та не беруть участі у її житті, не підтримують із нею жодного зв`язку. Натомість фактичну участь у вихованні та забезпеченні дитини беруть виключно батьки позивачки. Представник позивачки наголосила, що відповідач обізнаний про наявність у провадженні суду даної справи про позбавлення його батьківських прав, однак жодних дій, спрямованих на захист своїх прав чи виконання батьківських обов`язків, не вчиняє, до суду не з`являється, що свідчить про його свідоме ігнорування як судового процесу, так і власних обов`язків щодо дитини.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). 
Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області - Богдан Ю. у судове засідання не з`явилась. Однак, подала до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що позивачка є її рідною донькою. Після початку спільного проживання з відповідачем вони переїхали до Біляївського району. На той час донька перебувала у стані вагітності та працювала дистанційно, тоді як відповідач постійного місця роботи не мав і стабільного доходу не забезпечував. Зі слів свідка, спільне життя сторін супроводжувалося постійними конфліктами, сварками та напруженими відносинами. Незважаючи на це, сторони уклали офіційний шлюб та відсвяткували весілля. У травні 2020 року вони виїхали від батьків і почали проживати окремо, однак уже невдовзі, у зв`язку з нестерпними умовами спільного життя, донька була змушена повернутися до батьків. Надалі вона ще робила спроби відновити спільне проживання із відповідачем, проте у серпні остаточно повернулася до батьків і залишилася там проживати постійно. Свідок наголосила, що відповідач систематично зловживав азартними іграми, витрачаючи грошові кошти, у тому числі ті, що були відкладені на майбутні пологи дитини. Крім того, він допускав образливу та принизливу поведінку щодо позивачки. Під час пологів саме свідок забезпечила доставлення доньки до пологового будинку, де та народила дитину. Відповідач був належним чином повідомлений про народження дитини шляхом направлення йому повідомлення, однак жодної реакції з його боку не послідувало. На виписку з пологового будинку він не з`явився. Свідок також зазначила, що з моменту народження дитини відповідач та його батьки повністю самоусунулися від будь-якого спілкування, не виходили на зв`язок, не цікавилися станом дитини та не брали участі у її житті. Відповідач жодного разу не бачив дитину, не надавав матеріальної допомоги та не виконував жодних батьківських обов`язків. 
Допитаний у попередньому судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що знайома із позивачкою понад десяти років, оскільки вони разом навчалися у школі, після чого підтримують тісні дружні відносини. Протягом тривалого часу спілкуються, зокрема разом проводили час під час перебування у декретній відпустці. На даний час проживають в одному населеному пункті, часто бачаться, відвідують одна одну, спільно займаються побутовими питаннями, зокрема возять дітей до дитячого садка. Відповідача свідок особисто не знає, бачила його лише на фотографіях зі слів позивачки. Зі слів свідка, їй достовірно відомо, що після народження дитини відповідач жодним чином не брав участі у її житті. Дитину з пологового будинку забирала мати позивачки. Відповідач після народження дитини не відвідував її, не телефонував, не вітав зі святами, не цікавився станом здоров`я та розвитком дитини, матеріальної допомоги не надавав. Свідок зазначила, що протягом усього часу після народження дитини відповідач не з`являвся у її житті та не брав участі у вихованні. Зокрема, восени 2025 року свідок разом із дитиною перебувала на лікуванні в лікарні, де також перебувала позивачка із дитиною (в різних відділеннях), і в цей період відповідач жодного разу не відвідав дитину та не цікавився її станом. Також свідок пояснила, що дитина з моменту народження перебуває під постійною опікою матері та її батьків, які повністю забезпечують її потреби, приділяють належну увагу вихованню, розвитку та здоров`ю.
Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, покази свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
По справі встановлено, що 25.04.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб за актовим записом № 47. 
Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 19.09.2024 року. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/16871/21 від 19.11.2021 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищезазначеного рішення.
Так, Суворовським районним судом м. Одеси у цивільній справі № 523/2389/21 було видано судовий наказ від 02.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто із 10.02.2021 року до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа.
20.04.2021 року Другим Суворовським ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4, згідно якого боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/22453/21 від 27.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, а саме визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа. 
Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Дана обставина відповідачем спростована не була.
Так, в матеріалах справи наявна Довідка Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 378 від 28.10.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , склад її сім`ї: донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до наявної в матеріалах справи Характеристики Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 310 від 21.11.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується за місцем мешкання тільки з позитивної сторони. Вона із нормальної сім`ї, освіта вища, веде нормальний спосіб життя, ОСОБА_1 разом із малолітньою дитиною часто гуляють на дитячих майданчиках, завжди охайно виглядають. Скарг та заяв від сусідів та мешканців селища, на гр. ОСОБА_1 та її родичів до Біляївської МТГ не надходило.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи Акту обстеження складеного Біляївською міською радою Одеського району Одеської області № 380 від 28.10.2024 року комісія у складі: сусідка ОСОБА_7 та сусідка ОСОБА_8 склали акт обстеження про фактичне проживання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . При обстеженні виявлено, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом із малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько ОСОБА_3 не проживає та не бере участь у вихованні дитини із 2020 року по теперішній час.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , регулярно відвідує лікаря-педіатра для консультацій та призначення лікування та згідно наданої інформації лікаря ОСОБА_9 , гр. ОСОБА_4 супроводжувала матір останньої ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки Центру сімейної медицини та педіатрії «Смайл» № 01-01/01/41 від 28.10.2024 року.
КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ООР інформує, що за даними архівної медичної документації, дитина ОСОБА_4 , 2020 року народження, перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні планової та невідкладної цілодобової хірургічної допомоги дітям з отоларингологічною патологією у період із 28.03.2023 року - 04.04.2023 року, де 29.03.2023 року їй було проведено оперативне втручання з приводу аденотомії. Супроводом дитини на протязі періоду лікування, в т.ч. післяопераційним, забезпечення предметами догляду опікувалась матір - ОСОБА_1 , лікування було проведено в межах Програми медичних гарантій, що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» № 1067 від 29.10.2024 року.
Відповідно до Висновку КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради Одеської області № вих. 245 від 31.03.2025 року проведено психологічне дослідження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ситуації відсутності батька, психологічно емоційний стан ОСОБА_4 стабільний. На психологічний розвиток дитини відсутність батьківської уваги та підтримки не впливає.
Із наявної в матеріалах справи відповіді на адвокатський запит Закладу дошкільної освіти комбінованого типу Ясла-садок № 1 «Веселка» № 01-10/54 від 12.05.2025 року вбачається, що участь ОСОБА_4 в освітньо-виховному процесі мають забезпечити батьки дитини; зі слів вихователів, ОСОБА_4 в дитячий садок приводить мама, ОСОБА_1 , а забирає бабуся, ОСОБА_11 ; про звернення, прохання, заяви батька ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_3 невідомо.
З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 15.05.2025 року, орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також вищевказаним висновком встановлено, що після укладення шлюбу, подружжя деякий час мешкали в орендованій квартирі. Після чого, будучи вагітною, ОСОБА_1 переїхала до своїх батьків, так як її чоловік почав зникати з дому.
З родильного будинку мати з немовлям забирала бабуся зі сторони матері. Від народження і по теперішній час ОСОБА_1 із донькою проживають у будинку, який належить її батькам за адресою: АДРЕСА_1 . Умови для проживання дитини створені на належному рівні, дівчинка забезпечена усім необхідним для виховання та розвитку, про що свідчить Акт обстеження житлово-побутових-умов.
Батько малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За час проживання доньки із матір`ю, батько жодного разу не відвідав її та не зателефонував.
Службою у справах дітей Біляївської міської ради в телефонному режимі було з`ясовано, що ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, пояснив, що бажає спілкуватися із донькою та щомісячно сплачує аліменти.
Згідно приписів ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд не може погодитись із висновком органу опіки та піклування Біляївської міської ради про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок було складено без з`ясування всіх дійсних обставин справи з огляду на наступне.
Зазначений висновок ґрунтується переважно на усних поясненнях відповідача, наданих у телефонному режимі, без їх належної перевірки та документального підтвердження, що свідчить про його формальний характер та неповноту дослідження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Окрім того висновок органу опіки та піклування Біляївської міської ради було складено без детальної перевірки органом опіки та піклування чи дійсно має місце свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків, зокрема, чи приймає участь відповідач у вихованні малолітньої доньки, чи займається її фізичним, духовним та моральним розвитком, чи надає дитиі батьківську любов та турботу.
Правова позиція щодо необов`язковості висновку органу опіки та піклування неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїй практиці, а саме такий висновок є лише одним із доказів у справі та не має наперед встановленої сили, а суд зобов`язаний надати йому оцінку разом з іншими доказами з урахуванням принципу найкращих інтересів дитини.
Сам по собі формальний підхід органу опіки та піклування, а також покладення висновку виключно на пояснення одного з батьків без перевірки фактичних обставин, не може вважатися достатнім для вирішення спору, якщо інші докази свідчать про протилежне.
Оцінюючи докази у їх сукупності, суд встановив, що відповідач не з`явився на засідання органу опіки та піклування, не брав участі у розгляді питання щодо дитини, а також жодного разу не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Така поведінка свідчить не лише про процесуальну пасивність, а й про відсутність реальної зацікавленості у виконанні батьківських обов`язків.
Докази наявні в матеріалах справи та показання свідків є узгодженими, логічними та взаємодоповнюючими, і підтверджують факт повної відсутності участі відповідача у вихованні дитини, відсутність будь-якого піклування про її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Окремо суд враховує обставину, що відповідач не забрав дитину із пологового будинку, що відповідно до усталеної практики розцінюється як один із проявів ухилення від виконання батьківських обов`язків, якщо така поведінка має подальше продовження.
Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.
Посилання відповідача на сплату аліментів та намір спілкуватися з дитиною не спростовують встановлених судом обставин. Сплата аліментів сама по собі не свідчить про належне виконання батьківських обов`язків, оскільки такі обов`язки включають не лише матеріальне забезпечення, а й участь у вихованні дитини, спілкування з нею, турботу про її розвиток та здоров`я.
Таким чином, встановлена судом сукупність обставин - тривала відсутність участі у вихованні дитини, відсутність будь-якого контакту з нею, ігнорування судового процесу, а також фактичне самоусунення від виконання батьківських обов`язків з моменту народження дитини - свідчить про свідоме та винне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.
Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї малолітньої доньки. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батько дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.
Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню малолітньої доньки.
З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, під час розгляду справи не проявив інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої доньки, а тому суд вважає, що ОСОБА_3 слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 164, 166, 170, 182, 183 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовну представника позивача Блащук Ольги Євгеніївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі в розмірі 1211/одна тисяча двісті одинадцять/грн. 20 коп.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, місцезнаходження: 67602, Одеська обл., м. Біляївка, пр-т. Незалежності, буд. 9.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 07 квітня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер