ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/34414/25
Провадження № 33/820/221/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Матущак М.С., за участю секретаря судового засідання Романової А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Маріїної А.В., прокурора Мартинюка О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Маріїної А.В. на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2026 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою 
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , депутата Хмельницької міської ради,
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 грн 60 коп судового збору.
За постановою судді,  ОСОБА_1 , будучи депутатом Хмельницької міської ради, відповідно до підпункту «б» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією, в порушення вимог підпунктів 5, 7, 10 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» подала завідомо недостовірні відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік на загальну суму 1 508 815,13 грн, чим учинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене ч.4 ст.172-6 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Маріїна А.В. просила скасувати постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2026 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.
Уважала, що при постановленні рішення суд першої інстанції неповно та формально дослідив обставини справи, порушив права ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні та надання пояснень, не надав належної оцінки доказам у їх сукупності, не надав можливості стороні захисту подати докази щодо відсутності в діях ОСОБА_1 ознак складу правопорушення, а також необґрунтовано поклав в основу рішення висновки НАЗК та протокол уповноваженої особи.
Зазначала, що за таких обставин постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Окрім цього, рішення суду першої інстанції від 16 лютого 2026 року постановлено з істотним порушення вимог ст.268 КУпАП, що є безумовною підставою для її скасування.
Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами та розглянув справу за її відсутності, незважаючи на наявність належних доказів поважності причин її нез`явлення.
Отже, розгляд справи 13 лютого 2026 року та подальше прийняття рішення без забезпечення особистої участі ОСОБА_1 суперечить імперативній нормі ст.268 КУпАП та істотно обмежило її право на захист.
Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.
У свою чергу, порушення права сторони на участь у розгляді її справи являє собою порушення права на справедливий розгляд справи судом, яке захищено згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На думку сторони захисту, порушення вимог ч.2 ст.268 КУпАП щодо обов`язкової участі особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення є усталеною та послідовно підтвердженою судовою практикою, підставою для безумовного скасування постанови суду першої інстанції. З огляду на принцип єдності судової практики, правові позиції мають бути враховані судом і в цій справі.
На думку захисника, під час розгляду справи не було забезпечено повною мірою принцип об`єктивного, неупередженого та безстороннього розгляду. Оцінка дій ОСОБА_1 та її захисника здійснювалася крізь призму припущення про зловживання правами, тоді як фактично йшлося про реалізацію процесуальних гарантій, передбачених ст.268 КУпАП.
Таким чином, характер викладення мотивів постанови та спосіб оцінки процесуальної поведінки сторони захисту свідчать про порушення принципу безсторонності суду та гарантій справедливого розгляду.
Окрім цього, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не встановив, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, тобто однобічно розглянув справу, не з`ясував фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду.
Зазначала, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки законності повної перевірки декларації за 2024 рік, не з`ясував, чи дотримано встановленого законом порядку відбору декларації та прийняття рішення про її перевірку, оскільки не витребував ці докази та вирішив справу без них, не надавши можливість їх надати самостійно стороною захисту.
Відтак, суд першої інстанції не сприяв у зборі доказів невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.
Захисник звертала увагу на той факт, що відповідальність за ч.4 ст.172-6 КУпАП передбачає відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей.
Термін «завідомо» означає наявність прямого умислу – усвідомлення неправдивості відомостей та бажання їх подати як достовірні.
Суд не встановив жодних доказів наявності умислу на приховування інформації. Не доведено, що ОСОБА_1 усвідомлювала неправдивість зазначених відомостей та бажала їх подати як достовірні.
В іншій частині сторона захисту звертала увагу на те, що факт зарахування коштів на банківський рахунок коштів у сумі 5 940 доларів США сам по собі не свідчить про виникнення доходу в розумінні ст.46 Закону України «Про запобігання корупції».
Висновки суду першої інстанції про те, що зняття коштів свідчить про їх використання для власних потреб, є припущенням, оскільки вказані кошти були передані третій особі. Зняття готівки є логічним способом передання коштів третій особі, що й пояснювала ОСОБА_1 .
За вказаних обставин, не підтверджено факт отримання доходу суб`єктом декларування, а отже – відсутній і склад адміністративного правопорушення.
Щодо незазначення ОСОБА_1 відомостей про разовий видаток у розмірі 399 900,00 грн захисник посилалась на те, що банк надав довідку про відсутність відкритого рахунку на ім`я ОСОБА_1 .
Так, указані кошти були внесені готівкою через касу банку. Відсутні й докази того, що така готівка вносилася на користь ЖБК «Статус Тайм» саме ОСОБА_1 .
Суб`єкт декларування відобразив інформацію відповідно до офіційних даних, наданих бухгалтерією кооперативу. Помилка в бухгалтерському обліку ЖБК та ненадання повної інформації не можуть автоматично свідчити про наявність умислу у діях ОСОБА_1 .
Склад адміністративного правопорушення – це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за відсутності яких діяння уважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча би однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Диспозицією ч.4 ст.172-6 КУпАП передбачено подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
З аналізу системного зв`язку преамбули Закону України «Про запобігання корупції» із приписами ч.4 ст.172-6 КУпАП вбачається, що наявність умислу є обов`язковою складовою цього адміністративного правопорушення.
Серед іншого, протокол не містить будь-яких відомостей про форму вини, в даному випадку наявності прямого умислу, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , подавши декларацію, пізніше мала умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.
Відтак, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника адвоката Маріїну А.В. на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, заперечення прокурора Мартинюка О.Г. проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про таке.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.
Цих вимог закону суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення дотримався в повному обсязі.
За змістом ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
На підставі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. 
Диспозицією ч.4 ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до абз.1, 3 Примітки до ст.172-6 КУпАП (у редакції Законів № 1074-IX від 04 грудня 2020 року, № 1576-IX від 29 червня 2021 року, чинній станом на 31 березня 2025 року) суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідальність за цією статтею настає за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (у редакції чинній станом на 31 березня 2025 року) встановлено прожитковий мінімум, для працездатних осіб з 1 січня - 3028,00 грн. 
З урахуванням розміру встановленого прожиткового мінімуму та розміру поданих недостовірних відомостей, відомості, що подані ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2024 рік, відрізняються від достовірних на суму більшу від 100 та не перевищують 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Установлено, що відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення №582 від 18 листопада 2025 року зафіксовано факт подання ОСОБА_1 завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік, яка була подана 31 березня 2025 року.
Висновком Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) від 08 вересня 2025 року виявлено ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно з яким у розділі 8 «Корпоративні права» ОСОБА_1 , як суб?єкт декларування зазначила відомості, які не відповідають дійсності, про вартість частки у грошовому вираженні належних суб?єкту декларування корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Транс» (далі – ТОВ «Мега-Транс»), вказавши 60 880,00 грн.
Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Мега-Транс» від 09 травня 2024 року № 09-05/2024, на них було затверджено внесення учасниками товариства додаткових грошових вкладів до статутного капіталу, в тому числі суб?єктом декларування ОСОБА_1 у розмірі 500 000,00 грн. Платіж щодо внесення додаткового вкладу був здійснений 06 грудня 2023 року.
Таким чином, суб?єкт декларування ОСОБА_1 у розділі 8 декларації зазначила відомості, що не відповідають дійсності на загальну суму 500 000,00 грн.
У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації суб?єкт декларування ОСОБА_1 не зазначила відомостей про свій дохід у вигляді грошових переказів на належний їй банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», від невстановленої третьої особи на загальну суму 253 420,40 грн, що підтверджується відомостями, отриманими від АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно із долученими відомостями, на банківський рахунок суб?єкта декларування UA053052990262026400944928160, відкритий АТ КБ «Приватбанк», 06 лютого 2024 року надійшов swift-переказ грошових коштів в іноземній валюті - доларів США - з призначенням платежу «Зарахування SWIFT- переказу 1/PIPIIA ALEKS PASP-FU9053902/AVIATOROV STR.393/UA/KYIV/PRIVATE1/BARANSKA SVITLANA 3/UA/KYIV» на суму 5 940,00 дол США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 223 073,13 грн.
За відомостями, отриманими від АТ КБ «Приватбанк», після отримання платежу суб?єкт декларування здійснив поетапне зняття коштів 08 лютого та 09 лютого 2024 року на суму 5 200 доларів США, що свідчить про використання зазначених коштів у власних потребах. 
Суб?єкт декларування зазначила відомості, які не відповідають дійсності, на суму 223 073,13 грн.
У розділі 14 «Видатки та правочини суб?єкта декларування» декларації суб`єкт декларування ОСОБА_1 не зазначила відомостей про разовий видаток, здійснений 17 червня 2024 року на користь ТОВ «Хмельницькоптторг» шляхом перерахування коштів у розмірі 399 900,00 грн, що підтверджується відомостями, отриманими від АТ «Акцент Банк», та документами, наданими суб?єктом декларування.
Суб?єкт декларування зазначила відомості, які не відповідають дійсності на загальну суму 399 900,00 грн.
Суб?єкт декларування не зазначила відомостей про разовий видаток, здійснений 16 лютого 2024 року на користь ЖБК «СТАТУС ТАЙМ» на виконання зобов?язань за договором пайової участі у будівництві від 01 грудня 2022 року № 21131-32 у розмірі 385 842,00 грн, що підтверджується відомостями, отриманими від АТ «ОТП Банк» та документами, наданими суб?єктом декларування.
Суб?єкт декларування зазначила відомості, які не відповідають дійсності на загальну суму 385 842,00 грн.
Отже, ОСОБА_1 подала завідомо недостовірні відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік на загальну суму 1 508 815,13 грн.
Указане підтверджується також долученими електронними доказами (електронними документами, підписаними кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи НАЗК).
Відповідно до підпункту «б» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на, яких поширюється дія цього закону є, зокрема депутати місцевих рад.
Згідно з ч.1 ст.1, ч.1 ст.45 Закону та приміткою до ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування.
Належність ОСОБА_1 до суб`єкта декларування підтверджується відомостями з офіційного сайту Хмельницької міської ради, згідно з якими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є депутатом Хмельницької міської ради.
Відповідно до п.п.3, 4 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 08 листопада 2023 року № 252/23, суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим порядком шляхом проставлення відповідної відмітки. Після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації. Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.
Отже, перед заповненням щорічної декларації за 2024 рік ОСОБА_1 ознайомилась з Правилами заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про що проставила відповідну відмітку.
Крім цього, після заповнення всіх розділів указаної декларації вона ознайомилась із внесеними до неї відомостями та проставила відповідну позначку про підтвердження правильності даних.
При поданні цієї декларації ОСОБА_1 підтвердила достовірність вказаних відомостей та як свідчать відомості з матеріалів справи щодо послідовності дій ОСОБА_1 як користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у період з 01 січня 2024 року по 01 квітня 2025 року, ОСОБА_1 31 березня 2025 року о 16 год 43 хв подала декларацію шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису (п.5 розділу ІІ Порядку).
Проте, в порушення вимог ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 подала завідомо недостовірні відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік на загальну суму 1 508 815,13 грн.
Згідно з абз.3 ч.4 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», у разі самостійного виявлення суб`єктом декларування у декларації недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абзацом першим цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації.
Як свідчить висновок НАЗК від 08 вересня 2025 року, підтвердивши достовірність зазначених у декларації відомостей, ОСОБА_1 правом подання у визначений законом строк (упродовж 30 днів після подання декларації) виправленої декларації не скористалась. Листа із поясненнями причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у визначений законом строк, ОСОБА_1 до НАЗК також не направляла.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку.
Адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є протиправне, винне діяння, яке посягає на встановлений порядок управління і за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.
Винуватість є обов`язковою ознакою адміністративного проступку.
КУпАП не дає визначення вини – це поняття визначено у кримінальному праві, - як психологічне ставлення правопорушника до протиправного діяння та його наслідків.
Отже, під виною правопорушника слід розуміти його негативне психологічне ставлення до інтересів суспільства. 
Умисел при виконанні формальних складів полягає в усвідомленні протиправності дій і у навмисності протиправного поводження.
Оскільки у формальних складах обсяг об`єктивної сторони вичерпується переліком ознак діяння й обставин його здійснення, то і від особи, яка притягається до відповідальності, вимагається усвідомлення, розуміння лише тих обставин, що названі у складі. 
Тому визнавати вину особи, яка притягається до відповідальності, необхідно, виходячи з того, що при виконанні формальних складів полягає в усвідомленні протиправності своїх дій у даних обставинах і бажанням їх вчинити, навмисністю протиправної поведінки.
Таким чином, умисел суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», полягає в тому, що, будучи ознайомленими з вимогами цього Закону про обов`язки, обмеження та заборони, суб`єкти не виконують ці вимоги та порушують їх.
Відтак, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях останньої складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Доводи захисника Маріїної А.В. про порушення судом першої інстанції права на захист апеляційний суд до уваги не бере, з огляду на таке.
Невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення є способом її самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за вчинене.
Відповідно до приписів ст.268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.44, ст.ст.51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, ч.3 ст.178, ст.ст.185, 185-1, ст.ст.185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Із численних судових засідань, які були призначені судом першої інстанції (04 грудня 2025 року, 08 грудня 2025 року, 15 грудня 2025 року, 22 грудня 2025 року, 05 січня 2026 року, 06 січня 2026 року, 20 січня 2026 року, 29 січня 2026 року, 30 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року) ОСОБА_1 могла у повному обсязі реалізувати свої права, передбачені КУпАП, однак не зробила цього.
Упродовж тривалого часу судового розгляду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та/чи її захисник мали можливість особисто, через засоби поштового (електронного) зв`язку чи шляхом участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції подати свої пояснення, докази, чим належно не скористалися.
На окремі аспекти дотримання розумних строків у провадженні з огляду на поведінку учасників щодо зловживання правом неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини, зокрема в рішеннях у справах «Кениг проти Федеративної Республіки Німеччина», «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», «Рудніченко проти України», «Коберник проти України».
Окрім цього, Верховний Суд сформулював низку правових позицій щодо невиправданого затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом.
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що відповідно до п.п.5, 8, ч.1 ст.138 КПК України (по аналогії) поважною причиною неприбуття особи в судове засідання є не просто факт тимчасової непрацездатності, а наявність в особи тяжкої хвороби, перебування в закладі охорони здоров`я або інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють прибуття за викликом.
Питання зловживання процесуальними правами у формі неприбуття неодноразово в судові засідання підсудних та їхніх захисників також були предметом оцінки Верховного Суду у справах № 607/5887/23, № 278/3104/17, № 592/9605/21.
З огляду на вказане, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення провести судовий розгляд вказаної справи без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання на підставі наявних в матеріалах справи доказів та з метою недопущення спливу строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.
Водночас, у процесі апеляційного розгляду ОСОБА_1 повністю забезпечені та відновлені її права, передбачені ст.ст.268 КУпАП, серед іншого: давати пояснення, подавати докази, користуватися юридичною допомогою адвоката тощо.
Доводи захисника Маріїної А.В. щодо підстав проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи таке.
Згідно з ч.1 ст.51-3 Закону України «Про запобігання корупції», повній перевірці підлягають декларації, подані суб`єктами декларування, у разі виявлення в них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.
Національне агентство проводить повну перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
Повна перевірка проводиться у порядку черговості на підставі оцінки ризиків, зокрема, якщо отримано інформацію від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, у тому числі у декларації, щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації. Розгляд отриманої інформації здійснюється відповідно до вимог законодавства (п.п.3 п.1 розділу V Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, затвердженої наказом Національного агентства від 29 січня 2021 року № 26/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2023 року за № 1983/41039).
Доводи захисника Маріїної А.В. щодо спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі.
Відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст.ст.51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з аналізу ст.ст.245, 251, 252, 280, п.7 ст.247, ст.38 КУпАП, а також з урахуванням сталої судової практики для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.
Днем вчинення адміністративного правопорушення у цій справі є 31 березня 2025 року – день подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2024 рік.
Органом, уповноважена особа якого склала протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , визначено, що днем виявлення адміністративного правопорушення є дата складання протоколу.
Однак, відповідно до роз`яснення, наданого Комітетом з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної ради України від 11 вересня 2018 року за вих. 04/18/10-1584, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше 24 год з моменту виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (ст.254 КУпАП), при цьому моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на складання протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, здійснити дії, визначені ч.ч.2-4 ст.256 КУпАП. Зокрема, таким моментом може бути прибуття особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, на запрошення/виклик до органу або посадової особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Разом із цим, матеріали справи, надійшли від уповноваженого на складання протоколу органу разом із копією ордеру, виданого 08 жовтня 2024 року АО «Юридична компанія «Керницька та партнери» адвокату Керницькій О.В.
Матеріали справи не містять відомостей про заходи, які уживалися органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, у тому числі щодо дати та часу виклику та/або підстав неприбуття ОСОБА_1 на виклик уповноваженої особи для складання протоколу. 
Протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією відносно ОСОБА_1 складений 18 листопада 2025 року.
За приписами ч.2 ст.2 Закону України «Про запобігання корупції», у разі якщо норми цього Закону чи інших актів законодавства у сфері запобігання корупції допускають неоднозначне (множинне) тлумачення норм щодо прав та обов`язків осіб, на яких поширюється дія цього Закону, застосовується найбільш сприятливе для таких осіб тлумачення норми.
Як убачається із матеріалів справи, обґрунтований висновок Національного агентства з питань запобігання корупції щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 08 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 надійшов до Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 18 вересня 2025 року.
На думку суду першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, днем виявлення адміністративного правопорушення є день, коли до уповноваженого органу на складання протоколу надійшли відомості про можливе вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Отже, днем виявлення адміністративного правопорушення слід уважати 18 вересня 2025 року, день коли УСР в Хмельницькій області отримало перенаправлений з ДСР НПУ лист-повідомлення від Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) про надсилання обґрунтованого висновку за результатом проведення повної перевірки щорічної декларації, поданої ОСОБА_1 за 2024 рік для розгляду в межах компетенції, а не день складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, строк для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не сплив, а тому підстав для застосування ст.38 КУпАП не вбачалося.
Доводи апеляційної скарги спростовуються належними доказами, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та яким місцевий суд дав належну та ретельну правову оцінку.
Інші доводи та пояснення, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду, їм була надана належна перевірка.
Апеляційний суд оцінив сукупність доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, що в свою чергу дає підстави для прийняття відповідного судового рішення.
Окрім цього, відповідно до ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції перевіряє встановлені судом першої інстанції обставини.
Накладене судом першої інстанції адміністративного стягнення у виді штрафу відповідає санкції ч.4 ст.172-6 КУпАП та вимогам ст.ст.33, 35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, а також є співрозмірним вчиненому адміністративному правопорушенню та даним особи, яка притягається до відповідальності.
Отже, під час апеляційного розгляду перевірені доводи апеляційної скарги захисника у співвідношенні із матеріалами справи, разом з поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які дають підстави зробити висновок про те, що фактичні обставини встановлені судом першої інстанції об`єктивно та повно підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, а неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були би підставою для скасування постанови місцевого суду, не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-6 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Маріїної А.В. – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького 
апеляційного суду Матущак М.С.