Єдиний унікальний номер 205/4434/26
Номер провадження3/205/1416/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2025 року          місто Дніпро
Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Шиян В.В., розглянув матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 д 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 616996 від 17.03.2026 року, водій ОСОБА_1 , 17 березня 2026 року о 09-35 годині, рухаючись по вул. Фронтова 10б в Новокодацькому районі м.Дніпра, керував транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, а саме : виражене тремтіння пальців рук, поведінка яка не відповідає обстановці . Особі було запропоновано пройти медичний огляд в медичному закладі у лікаря нарколога в установленому законом порядку . Від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився. Отже, своїми діями ОСОБА_1 припустив порушення вимог п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП, причини неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення судового засідання не подавав.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а також розумні строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 КУпАП одними із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У провину ОСОБА_1 ставиться порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відповідно до яких водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом досліджено відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів інспекторів Управління патрульної поліції в м. Дніпрі, № 473352; 473955. 
Згідно відео, водія ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції у зв`язку з порушенням ст. 121 ч.5 КпАП України (не пристебнутий паском безпеки). Під час спілкування, співробітники поліції виказали сумніви щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та запропонували ОСОБА_1 пройти обстеження в медичному закладі, на що він безапеляційно погодився. При цьому ОСОБА_1 наполягав, що він не вживав алкогольні напої. Продовжуючи спілкування , співробітники поліції запропонували водію ОСОБА_1 продути алкотестер «Драгер» на що останній погодився та за вказівкою співробітника поліції продув. Після отримання результату, співробітник показав водію ОСОБА_1 та своєму напарнику результати алкотестера. При цьому голосно їх не озвучив, та почав складати протокол. Водій ОСОБА_1 неодноразово намагався з`ясувати який показник на цьому алкотестері, і що саме означає цей показник. Співробітник поліції не пояснюючи значення показників на алкотестері, продовжує випитувати у ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, на що останній категорично запевняє, що не вживав. В подальшому, під час спілкування співробітник запитує, чи не бажає водій ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, при цьому натякаючи, що алкотестер все одно вже все показав. Водій ОСОБА_1 під тиском співробітника поліції, відмовляється від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Складається протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КпАП України, за порушення вимог п.2.5 ПДД України. Процесуальні права та обов`язки передбачені ст. 268 КпАП України водію ОСОБА_1 не роз`яснюються, будь які ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не перевіряються. 
До матеріалів справи долучено рапорт інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області Лутай Д.С., в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме вираження тремтіння пальців рук , поведінка яка не відповідає обстановці. 
Окрім іншого, суд зазначає, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення певною особою такого адміністративного правопорушення.
Переглядаючи відео з боді камер, № 473352; 473955, судом не встановлено проведення працівниками поліції огляду на виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 . Водій спілкується з поліцейськими спокійно, реакцію зіниць очей, у нього ніхто не перевіряє, тремтіння рук не вбачається . При цьому суд звертає увагу, що такі ознаки наркотичного сп`яніння як тремтіння пальців рук, не зазначено в переліку ознак наркотичного сп`яніння, визначених в п.4 Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» 
Далі, в порушення вимог ч.1 ст. 256 КУпАП та п. 6 розділу ІХ Інструкції, вказаний протокол не містить опису всіх дій водія ОСОБА_1 щодо ухилення від медичного огляду. Тільки зазначено, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду відмовився. При цьому як вбачається в відео зафіксованого на боді камеру співробітника поліції, водій ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції співробітника поліції пройти обстеження на визначення стану алкогольного сп`яніння, неодноразово погоджується, що не приймається співробітником поліції. За вимогою співробітника поліції, навидь продуває алкотестер « Драгер» , однак результати алкотестера, водію не повідомляються. Висновок з алкотестеру, до матеріалів справи не долучається. З поведінки співробітника поліції вбачається що його не влаштовує такий результат алкотестера, та погодження водія пройти обстеження в медичному закладі. При цьому натякає водію, що алкотестер вже показав а тому їхати в медичний заклад, це марна трата часу, і тільки після цього водій ОСОБА_1 відмовляється від проходження медичного огляду у медичному закладі. Протягом всього часу, співробітники поліції жодного разу не озвучили водію ОСОБА_1 , що в них є підозри щодо керування водієм в стані наркотичного сп`яніння. 
Окрім того, в порушення вимог статті 268 КУпАП, що підтверджується наданим відеозаписом, особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не роз`яснені його процесуальні права, зокрема й право користуватися юридичної допомогою адвоката в зазначеній ситуації.
Суд також звертає увагу, що в порушенні вимог ч.1 ст.266 КУпАП матеріали справи взагалі не містять відомостей, щодо наявності направлення правопорушника на проходження огляду на стан сп`яніння у медичний заклад. Та підтвердження щодо відсторонення водія від керування у зв`язку зі складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КпАП України. 
Навпаки, з відеозпису з боді камер співробітників поліції, № 473352; 473955, чутно що водію ОСОБА_1 дозволяється поставити машину у двір. 
В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").
З огляду на передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення (основне й додаткове), можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення є більшим, ніж за вчинення деяких кримінальних правопорушень.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України „ Про національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.
З даних відеозапису з відеокамер цих поліцейських було встановлено, що вони не мали на меті законним способом припинити керування транспортним засобом водієм, у якого на їх думку наявні ознаки наркотичного сп`яніння, і який при цьому неодноразово погоджувався пройти медичне обстеження на визначення стану сп`яніння в лікарні. Вони наполегливо не повідомляють результати продуття алкотестеру «Драгер», натякають, що водій ОСОБА_1 напередодні вживав алкогольні напої, продовжують схиляти водія відмовитися від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння, для фіксування порушення п.2.5 ПДР України. 
Зазначені порушення при складанні адміністративного матеріалу в своїй сукупності не дають суду повних та обґрунтованих підстав для визнання водія ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює надані працівниками поліції докази з точки зору їх достовірності та допустимості та вважає, що вони не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до п.1ст.247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених вище обставин вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 130, 247, 268, 284 ч.3, 289, 291, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. 

Апеляційна скарга, подається до відповідного апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Суддя: В.В. Шиян